Справа № 337/2740//15-ц
Провадження № 2/337/1232/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Жевакіній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа восьма Запорізька державна нотаріальна контора про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

У позові вказав, що 30.07.2012 року помер його батько ОСОБА_2, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вказаної квартири. Заповіту батько не залишив. Про день смерті батька йому стало відомо 07.04.2015 року з усного повідомлення працівника МКП «Основаніє», на похованні батька він присутнім не був, свідоцтво про смерть отримав 07.04.2015 року. Його батьки розірвали шлюб 05.11.1968 року, з цього часу батько з ними не спілкувався, а його намагання щодо налагодження стосунків з батьком, результатів не дали. У звязку з тим, що про смерть батька він не знав, він своєчасно не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тому просив встановити йому додатковий строк для подачі заяви у нотаріальну контору про прийняття спадщини.

У судовому засіданні позивач позов підтримав. Суду пояснив, що про смерть батька йому стало відомо від стороннього чоловіка у лютому 2015 року, хлопець сказав, що батько помер, але не сказав коли. Доказів у цій частині не має. Він у лютому 2015 року пішов на квартиру до батька, але двері ніхто не відчинив, вхідні двері були поміняні. Від колишньої дружини ОСОБА_3 він дізнався про рішення суду щодо квартири батька, а звідки дізналася вона, не знає, рішення суду він не отримував. З заявою про прийняття спадщини після померлого батька він до нотаріальної контори не звертався. Після розірвання шлюбу між батьками, стосунки з батьком не склалися, він з ним не спілкувався взагалі, до нього не ходив, нічим не допомагав, з ким він жив і як жив, ніколи не цікавився. Батько хоч і жив недалеко, але він не ходив до нього, бо сам є інвалідом третьої групи. Останній раз бачив батька у 2005 році, зустрілися на вулиці.Просив задовольнити його позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_3 підтримала позов та просила його задовольнити. Суду пояснила, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_1 Їй відомо, що після розірвання шлюбу між батьками, ОСОБА_1 з батьком не спілкувався, його батько не виховував, була образа, тому припинено було і спілкування між ними. Одного разу вони побачили ОСОБА_2 на вулиці, напросилися до нього, згодом вона пішла з квартири, а чоловік ОСОБА_1 залишився, але як їй відомо, спілкування не сталося через образу, бо батько його не виховував. З 2010 року ОСОБА_1 з батьком взагалі не спілкувався, до батька не ходив, не допомагав. Про смерть ОСОБА_2 вони дізналися від незнайомого чоловіка, який хотів отримати дозвіл на продаж квартири ОСОБА_2, бо останній помер. Після цього вона взяла доручення і ознайомилася з матеріалами цивільної справи, рішення суду щодо квартири померлого ОСОБА_2 отримала у суді адвокат.

Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_4 підтримала позов та просила його задовольнити.

Представник відповідача- Територіальної громади в особі Запорізької міської ради проти задоволення позову заперечує. Суду пояснила, що позивач ОСОБА_2 помер 30.07.2012 року. Півтора роки квартира стояла зачинена, туди ніхто не приходив, у тому числі і ОСОБА_1 У квітні 2014 року до ЗМР надійшла довідка з МКП «Основаніє» щодо вказаної квартири. Оскільки спадкоємців не було, Запорізька міська рада звернулася до суду з заявою про визнання спадщини після померлого ОСОБА_2 відумерлою, яка була задоволена рішенням суду від 13.05.2014 року. У квітні 2015 року квартира була надана іншій особі по службовому ордеру. Причини, на які посилається позивач як на поважні у частині пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини, є неповажними, батько з сином проживали в одному районі, недалеко один від одного, син не виконував обовязків щодо піклування про батька, передбачених Сімейним кодексом України, тому просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи- восьмої державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, направивши письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори, у звязку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є матірю ОСОБА_1 і була дружиною ОСОБА_2 У квітні 2015 року по домофону у квартиру подзвонив чоловік і поцікавився, чи знає вона ОСОБА_2 Потім повідомив, що останній помер і йому треба згода ОСОБА_1 на продаж квартири батька. Коли розмовою поцікавився син, вона сказала, що мабуть з ОСОБА_2 щось трапилося. До квартири ОСОБА_2 ходив онук, але двері квартири ніхто не відчинив, тоді вони попросили ОСОБА_3 дізнатися що трапилося і та повідомила, що ОСОБА_2 помер у серпні 2012 року. Після розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_2, батько та син певний час спілкувалися, потім у ОСОБА_2 зявилася інша сімя та його дружина була проти спілкування батька з сином. ОСОБА_1 з батьком не спілкувався взагалі з 2007 року, до нього не ходив, бо не було необхідності ходити. Крім того, ОСОБА_1 сам хворіє з 2007 року, у 2007 і 2008 році лікувався у психіатричній лікарні. Проживали вони недалеко один від одного, в межах одного району.

Вивчивши матеріали цивільної справи, матеріали цивільної справи № 2-о/337/30/2014, заслухавши пояснення позивача, його представників, представника відповідача, свідка, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, який народився 15.06.1965 року є сином ОСОБА_2 і ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження V-УР № 0344801 ( а.с. 6).

Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 розірвано 05.11.1968 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу 1-ЖС № 323151 ( а.с.7).

ОСОБА_2 помер 30.07.2012 року, що вбачається з копії повторно виданого свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 319587 від 07.04.2015 року (а.с.5).

Як вбачається з копії довідки № 2366 від 10.04.2014 року (а.с.54), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 один, виписаний 26.12.2012 року у звязку зі смертю.

Відповідно до довідки № 5837 від 30.09.2015 року МКП «Основаніє», особовий рахунок на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 переоформлений у квітні 2015 року, згідно службового ордеру «С» № 7 від 01.04.2015 року, виданого виконкомом Запорізької міської ради на підставі рішення міськвиконкому № 140/4 від 27.03.2015 року ( а.с.74).

Восьмою Запорізькою державною нотаріальною конторою, листом від 19.06.2015 року № 1306/01-16 повідомлено, що після померлого 30.07.2012 року ОСОБА_2 до нотаріальної контори спадкоємці не звертались, спадкова справа не заводилась ( а.с.37).

Право на спадкування, відповідно до ст. 1223 ЦК України, виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, відповідно до ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом, у судовому засіданні було оглянуто матеріали цивільної справи ЄУН № 337/1224/14-ц, провадження № 2-о/337/30/2014, копія якої знаходиться у матеріалах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 ( а.с. 51-58). З матеріалів справи вбачається, що Запорізька міська рада 29.01.2014 року звернулася до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою після померлого ОСОБА_2 і, рішенням суду від 13.05.2014 року заява була задоволена.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У позовній заяві, яка подана до суду, позивач вказав, що про день смерті батька йому стало відомо тільки у квітні 2015 року з усного повідомлення працівника МКП «Основаніє».

У судовому засіданні позивач пояснював, що про смерть батька йому стало відомо від стороннього чоловіка у лютому 2015 року, хлопець сказав, що батько помер, але не сказав коли. Доказів у цій частині він не має.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 з батьком ОСОБА_2 не спілкувався взагалі з 2007 року, до нього не ходив, бо не було необхідності ходити. Крім того, ОСОБА_1 сам хворіє з 2007 року, у 2007 і 2008 році лікувався у психіатричній лікарні. Проживали вони недалеко один від одного, в межах одного району.

Пояснення позивача у частині часу та обставин, за яких йому стало відомо про смерть батька ОСОБА_2, різняться між собою, що вбачається з вищевказаного, доказів того, коли саме ОСОБА_1 стало відомо по смерть батька ОСОБА_2, позивач суду не надав.

Відповідно до ст.ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Посилання позивача на те, що він сам хворів, через що не спілкувався з батьком при його житті, про смерть батька йому відомо не було, суду не доведені, оскільки як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачем надано копію направлення на медико- соціально-експортну комісію, яке датовано лише 14.05.2015 року (а.с. 12); а з копії додаткового аркушу взагалі не вбачається з якого документу зроблена ксерокопія та кому належить цей аркуш (а.с.13), оскільки неможливо встановити належність наданої копії певній особі, і крім того, записи лікарем на цьому аркуші здійснено лише 14.05.2015 року та 15.05.2015 року.

Доводи позивача у тій частині, що він є інвалідом третьої групи, нічим не підтверджені, оскільки доказів у цій частині позивач суду не надав. Вказана позивачем група інвалідності, є робочою групою.

Будь яких інших доказів, які підтверджували б доводи позивача у частині його хворобливого стану, що перешкоджало спілкуванню з батьком ОСОБА_2 та унеможливлювало дізнатися про день, час та рік його смерті, через що пропущено строк звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2, суду у процесі розгляду вказаної цивільної справи ні позивачем ні його представниками, надано не було.

В даному випадку причини пропуску строку для прийняття спадщини, на які посилається позивач у позовній заяві та у судовому засіданні, не можуть вважатись поважними, оскільки такі доводи нічим не доведені, вони не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа восьма Запорізька державна нотаріальна контора про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик