АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Григорченка Е.І.

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року у задоволені позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким їхні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не впливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечувати неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановленні інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, при цьому згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок).

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов'язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, а закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2008 року між ВАТ "'Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит" і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 010/08-ФЛ/17, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав у позивача кредит на загальну суму 380 000,00 грн., зі сплатою 16,5 % (із 24.04.2008 р. - 18, 5 %) річних з кінцевим терміном повернення кредит 07.02.2017 року (п.п. 2.1, 2.2., 3.2 кредитного договору). Сторони погодили графік повернення кредиту та розміри щомісячних платежів - 3 518,52 грн. по поверненню коштів (а.с.4-10).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказаний кредитний договір, який є предметом спору.

Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст.562, 530 ЦК України.

У зв'язку з тим, що позичальник ОСОБА_4 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту в порядку та на умовах визначених кредитним договором, станом на 05.03.2010 року утворилася заборгованість, яка рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.06.2010 року була стягнута з відповідачів на користь позивача (а.с.29).

Згідно квитанції № 922344 від 15.04.2011 р. відповідач ОСОБА_4 сплатив позивачу

340155, 20 грн., що відповідає сумі стягнутої рішенням суду від 09.06.2010 р. заборгованості за кредитом у сумі 335 431, 95 грн. та 4 723, 25 грн. відсотків, що позивачем не оспорюється та відображено у розрахунку заборгованості (а.с.11-12, 77).

Разом із тим, у період з 06.03.2009 року по 15.04.2011 року, позичальник фактично користуючись кредитними коштами отриманими у позивача, не здійснював погашення заборгованості по сплаті нарахованих відповідно до п.п. 2.1, 4.1 кредитного договору відсотків за користування кредитом, загальний розмір яких, за вказаний період по 14.04.2011 р., станом на 20.10.2014 р., за даними позивача, становить 116 255,01 грн.

В рахунок забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору між позивачем та відповідачами було укладено договір поруки № 011/08/01/18 віл 24.04.2008 року, за умовами якого поручитель ОСОБА_5 зобов'язалася відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником умов кредитного договору. Сторони погодили, що позичальник і поручитель в разі невиконання умов кредитного договору відповідають як солідарні боржники, (а.с.10).

У відповідності до ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно п. 7.3. кредитного договору № 010/08-ФЛ/17 від 08.02.2008 р., договір діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Саме сплату відповідачем ОСОБА_4 позивачу 340 155, 20 грн., що відповідає сумі стягнутої рішенням суду від 09.06.2010 р. заборгованості за кредитом у сумі 335 431, 95 грн. та 4 723, 25 грн. відсотків, що відбулося 15.04.2011 р., слід вважати виконанням зобов'язань з повернення кредиту та сплаті відсотків за ним, нарахованих станом на 05.03.2010 року. Винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2257 лише 23.06.2014 р. (до того ж, із мотивів, як вказано у постанові "згідно повідомлення бухгалтерії борг стягнуто в повному обсязі") не впливає на час погашення заборгованості, а саме 15.04.2011р. (а.с.30).

Остання оплата за кредитним договором відповідачем була вчинена саме 15.04.2011 року, шляхом внесення готівки до каси повивача, після чого відповідачем не вчинялись які-небудь дії, що можуть свідчити про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку та є підставою для переривання перебігу позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України або про зміну (подовження) строку виконання зобов'язань відповідача перед позивачем (у тому числі шляхом отримання від позивача нових кредитових карт, із подовженим строком дії, тощо).

З огляду на те, що відсотки за кредитом нараховувалися до 15.04.2011 р., перебіг позовної давності щодо вимог по їх сплати слід вважати таким, що почався із 15.04.2011 р.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, який базується на матеріалах справи про обґрунтованість позовних вимог, через наявність порушень з боку відповідача під час виконання кредитного договору, а саме несвоєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за його користування. Однак, ці вимоги не підлягають задоволенню через пропуск строку позовної давності, який підлягає застосуванню, про що просив відповідач, виходячи з вимог ст.ст. 267, 260, 251, 631 ЦК.

Доводи апелянта щодо залежності зобов'язання від строку дії договору не можна вважати такими, що заслуговують на увагу, адже поняття строк дії договору не є тотожним поняттю строк виконання зобов'язання, а час закінчення виконавчого провадження не є моментом виконання боржником грошового зобов'язання, оскільки залишитись несплаченими відсотки, пеня, тощо на поверненні яких наполягає апелянт.

В зв'язку із зазначеним, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції, його відповідність вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК, яким встановлено наявність заборгованості, але яка не може бути стягнута через пропуск строку позовної давності. Апелянтом ці висновки не спростовано. Тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: