Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/1211/15-ц Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 47 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.

з участю представників відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Малинської міської ради Житомирської області, ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача - Держземагенство у Малинському районі Житомирської області про визнання недійсним рішення Малинської міської ради та державного акта на право власності на землю,-

встановив:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила визнати недійсним рішення 19-ї сесії 5-го скликання Малинської міської ради Житомирської області від 26 червня 2007 року «Про припинення права користування, передачу у власність та в оренду земельних ділянок» в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0575 га. у АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0575 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що межі своєї земельної ділянки ОСОБА_3 погодила з її матір»ю, яка вже на той час не була власником частини будинку АДРЕСА_1, оскільки подарувала нерухомість їй. З цьго часу вона, ОСОБА_2, стала користувачем, а в подальшому - власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 і при приватизації землі межі ділянки ОСОБА_3 потрібно було погоджувати з нею.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником 42/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 09.12.2003 року (а.с.52-53).

У 2007 році Малинським міським комунальним підприємством «Земельно-кадастрове бюро» була виготовлена технічна документація на земельну ділянку біля вказаного будинку, користувачем якої була відповідачка (а.с.25-31,56-60).За змістом цієї документації відповідачці можливо було виділити земельну ділянку площею 0,0575 га.

Межі спірної ділянки були погоджені із суміжними землекористувачами (а.с. 28).

На цій підставі 26 червня 2007 року Малинською міською радою було ухвалено рішення про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки та видачу їй державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с.10). Відповідно до вказаного рішення 06 червня 2008 року відповідачці виданий державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0575 га., яка розташована по АДРЕСА_2 та призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.11,51). Цій земельній ділянці присвоєний кадастровий номер НОМЕР_2 і відомості про неї внесені в державний земельний кадастр.

Відмовляючи позивачці ОСОБА_2 в задоволенні позову про визнання недійсними зазначених вище рішення міської ради та Державного акта, суд першої інстанції обгрунтовано вважав такі вимоги безпідставними.

Так, статтею 15 ЦК встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Із змісту ч.1 ст.3 ЦПК випливає, що судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи.

Захист цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка набула право власності на 27/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 також на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 03.12.2004 року (а.с.9).

При цьому попереднім власником зазначеної частини будинку була мати позивачки ОСОБА_4.

Вирішуючи спір, суд встановив, що на час виготовлення технічної документації на земельну ділянку відповідачки ОСОБА_4, яка погодила межі цієї ділянки, вже не була титульним співвласником житлового будинку. Разом з тим, сам по собі факт підпису акта про погодження меж цією особою, а не особисто позивачкою, не свідчить про порушення прав останньої та не дає підстав для визнання неправомірним рішення міської ради і недійсним Державного акта на право власності на землю.

Як вбачається із матеріалів справи між співвласниками житлового будинку був встановлений певний порядок користування спільною земельною ділянкою і право позивачки на цю ділянку є похідним від права її матері - попереднього власника частини будинку, яка і погодила межу відповідачці. Питання про приватизацію землі співвласниками вирішувалось відповідно до фактичного користування земельною ділянкою біля будинку. При цьому межі суміжними землекористувачами погоджені та ніяких претензій при їх встановленні не заявлено (а.с.28).

Позивач також не надала доказів на підтвердження тих обставин, що на час погодження меж земельної ділянки відповідачки, частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 належала їй на праві власності чи на праві користування, або що в результаті приватизації землі відповідачкою межа ділянки, якою вона фактично користувалась, порушена.

Крім того, як встановлено під час апеляційного розгляду справи, рішенням Малинського райсуду від 1 липня 2015 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 3 вересня 2015 року, визнано недійсним рішення Малинської міської ради від 1 лютого 2012 року в частині передачі у власність ОСОБА_2 та видачі їй Державного акта на право власності на землю по АДРЕСА_1, а також визнаний недійсним Державний акт на право власності на землю на ім"я позивачки за цією адресою.

Отже, в даному випадку, позивачкою не доведено факту порушення її прав як власника нерухомого майна та самого існування у неї такого права, а також порушення її прав як землекористувача.

За наведених обставин суд обгрунтовано вважав, що підстав для задоволення позову немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів апеляційним судом не встановлено.

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: