АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І, Єлізаренко І.А.

При секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів, посилаючись на те, що 20 серпня 2013 року між нею та відповідачем укладено два договори банківського вкладу № SAMDN4718 та № SAMDN4648, відповідно до яких банк прийняв два грошових вклади на загальну суму 63 114, 18 грн. строком до 20 серпня 2014 року зі сплатою 18 % річних. 03 вересня 2014 року позивач звернулася до відповідача з заявою про повернення вкладу з нарахованими відсотками, на що отримала відмову. 24 вересня 2014 року позивач повторно звернулася до відповідача з претензією, на що отримала лист про неможливість задоволення вимог, у зв'язку з чим просила суд стягнути на її користь з ПАТ КБ "Приватбанк" суми вкладу за договорами № SAMDN4718 та № SAMDN4648 від 20 серпня 2013 року разом з нарахованими відсотками, 3-ма % річних за прострочення виконання зобов'язань та інфляційними витратами та витрат, пов'язаних з явкою до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії договору № SAMDN4718 (Вклад "Стандарт на 12 міс."), що міститься в матеріалах справи (а.с.7) 20 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ "Приватбанк" у відділенні, що розташоване у м. Сімферополь, було укладено зазначений договір, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язалася передати до банку грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі в розмірі 26 865, 67 грн. зі сплатою 18 % річних строком до 20 серпня 2014 року.

Також згідно копії договору № SAMDN4648 (Вклад "Стандарт на 12 міс.")(а.с.8) 20 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ "Приватбанк" у відділенні, що розташоване у м. Сімферополь, було укладено зазначений договір, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язалася передати до банку грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі в розмірі 36 248, 51 грн. зі сплатою 18 % річних строком до 20 серпня 2014 року.

03 вересня 2014 року та 24 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ "Приватбанк" з заявою про повернення суми вкладів, проте така вимога була залишена без задоволення. (а.с.9,11).

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог, суд виходив з того, що надані позивачкою оригінали квитанції про внесення грошових коштів на депозитний рахунок не містили відбиток печатки. Окрім того позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували у встановленому законом порядку розмір депозитного вкладу на теперішній час, або його залишок в разі зняття коштів з вкладу та розмір нарахованих відсотків.

З таким висновком суду погодитись не можна.

Статтею 1 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За приписами ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, здійснених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною 1 ст.527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Як видно з матеріалів справи, до суду першої інстанції ОСОБА_3 надавала оригінали спірних договорів банківських вкладів від 20.08.2013 року та оригінали квитанцій на підтвердження внесення до банку сум вкладів. Дані документи були досліджені у судовому засіданні та наявні у матеріалах справи в копіях.

ПАТ КБ "ПриватБанк" на спростування дійсності цих документів жодних доказів до суду не надав, як і не надав доказів того, що кошти за договорами банківських вкладів було повернуто вкладнику. Не заперечував у суді правильності наданого ОСОБА_3 розрахунку процентів за користування коштами банківського вкладу, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, інфляційних нарахувань за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Крім того, пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

На підтвердження того факту, що сторонами дійсно було укладено договори банківського вкладу (депозиту) позивачкою надано квитанції, які містять електронний підпис банку ЄЦП. Отже в такому разі, проставлення печатки не є обов'язковим, а надані позивачкою квитанції є належними та допустимими доказами внесення грошових коштів у розмірі 63 114,18 грн. на депозитний рахунок банку. Зазначені докази відповідачем спростовані не були.

Крім того, в ПАТ КБ "ПриватБанк" діє внутрішня інструкція, якою врегульовано порядок здійснення касового обслуговування у відділеннях банку.

Так, п. 2.5.1.3. вказаної інструкції передбачає, що після завершення прийому готівкових коштів, клієнту видається квитанція або чек, що підтверджує внесок готівкових коштів, які містять інформацію про назву банку, дату здійснення операції, час здійснення операції, прізвище, ім'я, по батькові і підпис співробітника, який прийняв готівкові кошти, електронний цифровий підпис касира банку. По операціях на суми понад еквівалента 25 000 грн. підтвердження прибуткових готівкових касових операцій відбувається за бажанням клієнта додатково до цифрового підпису фізичної особи («живий») печаткою керівника відділення.

Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах №6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Щодо висновків суду першої інстанції про ненадання позивачкою належних та допустимих доказів, які підтверджували у встановленому законом порядку розмір депозитного вкладу на теперішній час, або його залишок в разі зняття коштів з вкладу та розмір нарахованих відсотків, вони є необґрунтованими з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25 березня 2015 року позивачка зверталась до банку із заявою про надання інформації про залишок коштів на її вкладах, проте листом від 07.04.2015 року банк формально відповів на заяву позивачки, при цьому по суті поставлених питань, інформації не надав.

Позивачка надала суду письмові пояснення, в яких вказала на те, що позбавлена з об'єктивних підстав можливості надати суду інформацію про залишок коштів на депозитних рахунках.

У свою чергу банк не надав суду доказів про залишок коштів на депозитних рахунках, також не надав доказів про повернення депозитних коштів позивачці або того, що вона знімала їх з особистого рахунку і заперечував щодо укладення ним з позивачкою договорів банківських вкладів.

Проте, зміст листа банку від 11.09.2014 року свідчить про наявність між сторонами правовідносин з договорів банківського вкладу та містить пропозицію банку позивачці здійснити реструктурізацію її вкладу.(а.с. 10).

Вирішуючи спір, суд на вищевказані вимоги закону уваги не звернув, не надав належної оцінки наданим позивачкою до суду доказам та помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Як видно, на час звернення з позовом до суду у ПАТ КБ "ПриватБанк" перед ОСОБА_3 утворилась заборгованість за договорами банківського вкладу в розмірі: кошти за вкладом - 63 114, 18 грн., відсотків за користування грошовими коштами - 17 990, 14 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання - 1 027, 12 грн., інфляційних нарахувань - 9 908, 93 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3

Посилання відповідача на те, що він не повинен виконувати зобов'язання за договорами, кошти за якими вносились у відділенні банку на території АР Крим, котра на даний період часу окупована, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки договір вкладу був укладений між позивачем ОСОБА_3 та ПАТ КБ "ПриватБанк" як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ.

Згідно зі ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Доводи відповідача про те, що зобов'язання за укладеним з позивачем договором повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим є безпідставними, оскільки ст. 58 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 85 ЦПК України, з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати пов'язані з явкою до суду у розмірі 1149,31 грн., які підтверджуються квитками(а.с. 40-43).

На підставі ст.88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" витрати по сплаті судового збору на користь позивачки у розмірі 1 386,35 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2015 року скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами банківського вкладу №SAMDN4718 від 20.08.2013 року та №SAMDN4648 від 20.08.2013 року у розмірі 92 040,37 грн., з яких: заборгованість за тілом вкладу - 63 114,18 грн.; проценти - 17 990,14 грн.; 3% річних - 1 027,12 грн.; інфляційні нарахування - 9 908,93 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 витрати пов'язані з явкою до суду у розмірі 1 149,31 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 386,35 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: