Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/983/13-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 47 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Корчацької сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3, третя особа управління Держкомзему у Житомирському районі, про визнання недійсними рішення і державних актів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Корчацької сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа управління Держкомзему у Житомирському районі, про визнання недійсними державних актів про право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним рішення 4 сесії 24 скликання Корчацької сільської ради від 20.12.2002 року про передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки в с.Перлявка Житомирського району площею 0,36 га. та визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га, 0,2090 га НОМЕР_1 і НОМЕР_2 на ім'я останньої. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником земельної ділянки загальною площею 0,23 га. Рішенням сільської ради відповідачу передано у власність земельну ділянку площею 0,36 га, а державні акти оформлено на 0,4590 га за рахунок частини його земельної ділянки площею 0,0136 га, а тому порушено його права.

Позивач ОСОБА_3 у лютому 2012 року подала зустрічний позов, в якому просила визнати недійсними :

державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1132 га по АДРЕСА_1, виданий 12.02.2002 року ОСОБА_6;

свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.04.2002 року на оформлення спадщини ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,1132 га по АДРЕСА_1;

державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1132 га по АДРЕСА_1, виданий 26.04.2002 року на ім'я ОСОБА_5;

державний акт на земельну ділянку площею 0,1168 га по АДРЕСА_1, виданий 15.04.2002 року на ім'я ОСОБА_5;

договір купівлі-продажу, укладений 30.04.2002 року між ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, в частині продажу земельних ділянок площею 0,1168 га та 0,1132 га.

Вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником земельних ділянок загальною площею 0,4590 га по АДРЕСА_2, якими постійно користується. У 2010 році ОСОБА_2 пред'явив до неї позов про визнання недійсними державних актів, посилаючись, що вона оформила частину його земельної ділянки, яку він придбав у ОСОБА_5 та ОСОБА_7, як спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6. Однак, державний акт на ім'я ОСОБА_6 виданий 12.02.2002 року після його смерті, що є порушенням законодавства.

Справа неодноразово розглядалася судами різних інстанцій.

Останнім рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року у задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи і просить рішення суду в частині вирішення його вимог скасувати та ухвалити нове - про задоволення його позову. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно не прийняв до уваги акт дотримання вимог земельного законодавства та висновок експертизи, які підтверджують захоплення частини його земельної ділянки, не врахував оригінал рішення сільської ради щодо розміру земельної ділянки, яка виділяється відповідачу, та невідповідність йому держаних актів.

Апелянт ОСОБА_2 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги і пояснили, що про порушення свого права позивач дізнався у 2010 році під час виготовлення державного акту на земельну ділянку на своє ім'я.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, підтримавши доводи, викладені у запереченнях. Зокрема, вважають державні акти, видані на продавців майна ОСОБА_2, підробленими, а встановлена попереднім судовим рішенням обставина щодо виділення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,46 га такою, що не підлягає доказуванню. Висновок експерта не є належним доказом.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 30.04.2002 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_7 і ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,23 га, а саме: сільськогосподарських угідь - 0,1526 га, з них ріллі - 0,1401 га, багаторічних насаджень - 0, 0125 га, під будівлями, лісами та іншими угіддями - 0,0774 га (а.с.23 т.1).

Зазначені земельні ділянки належали продавцям на підставі державних актів про право приватної власності на земельні ділянки, виданих 11.02.2002 року ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1168 га на підставі рішення Корчацької сільської ради № 24 від 17.02.1994 року та 26.04.2002 року ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,1132 га на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.2002 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6. Спадкодавцю земельна ділянка належала згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 15.04.2002 року (а.с.87-89 т.2).

ОСОБА_3 придбала 07.10.2002 року у ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с.94 т.2).

На підставі рішення 4 сесії 24 скликання Корчацької сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20.12.2002 року ОСОБА_3 отримала 23.02.2005 року державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,2090 га для ведення особистого селянського господарства, видані Корчацькою сільською радою (а.с.52-53 т.1).

Згідно протоколу погодження меж земельної ділянки від 26.08.2004 року ОСОБА_2 погодив межі земельних ділянок ОСОБА_3 (а.с.60 т.1).

Висновком експерта від 07.11.2014 року встановлено розбіжності площ земельних ділянок у сторін в частині сільськогосподарського призначення між фактичним використанням та даними державних актів : у ОСОБА_3 зменшено на 0,0060 га, у ОСОБА_2 зменшено на 0,0076 га. Площа накладення спірних земельних ділянок становить 0,0131 га (а.с.122-135 т.2)..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Корчаківської сільської ради від 20.12.2002 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,46 га, на яку і виготовлено державні акти. Доказів неправомірності рішення сесії не надано, а тому немає підстав і для визнання рішення та державних актів недійсними.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд також виходив із недоведеності її вимог. В цій частині судове рішення не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ст.303 ЦПК України, не переглядається.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Проте, ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Так, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Вимогами ч.2 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції, вважав належним доказом рішення Корчацької сільської ради від 20.12.2002 року про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,46 га, оскільки такий розмір визначено у державний актах, тобто виходив із зворотнього - встановив площу земельної ділянки із оспорюваних державних актів, а не рішення сільської ради, на підставі якої її було видано.

При цьому, пославшись на копії зазначеного рішення сільської ради (а.с.20, 51), які містять різні площі земельних ділянок - 0,36 га та 0,46 га, не виконав вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.02.2013 року (а.с.229-231 т.1) щодо усунення цих розбіжностей.

Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

В матеріалах справи є оригінал оспорюваного рішення Корчацької сільської ради від 20.12.2002 року (а.с.235 т.2), який надісланий із архівної установи, згідно якого ОСОБА_3 передано у приватну власність безкоштовно земельну ділянку, яка раніше була надана в межах села Перлявка, для обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства площею 0,36 га.

Зазначений розмір земельної ділянки площею 0,36 га раніше був також закріплений за будинком Свинцицьких (а.с.84 т.2).

Отже, належним і допустимим доказом на підтвердження розміру земельної ділянки, що виділена ОСОБА_3 є оригінал рішення Корчацької сільської ради від 20.12.2002 року, а не копія цього рішення, посвідчена замість секретаря сільської ради землевпорядником ОСОБА_9, зміст якої не відповідає оригіналу (а.с.51, 75 т.1).

Колегія суддів не погоджується із доводами представника відповідача щодо необхідності застосування ч.3 ст.61 ЦПК України.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20.10.2011 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсними державних актів на право власності на землю по АДРЕСА_2 відмовлено.

Як вбачається із зазначеного судового рішення та матеріалів цивільної справи № 2-340/11, яка витребувана для огляду судом першої інстанції, суд відмовив у задоволенні позову з підстав неможливості оспорення державного акту без визнання незаконним рішення, на підставі якого він виданий. При цьому, встановивши про передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,46 га, суд виходив із наданої копії рішення Корчацької сільської ради від 20.12.2002 року, завіреної ОСОБА_9

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У справі № 2-340/11 встановлювався факт недійсності державних актів, які видані на підставі копії рішення сільської ради, а тому дійсність рішення не перевірялася.

У даному судовому процесі оспорено рішення про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки та встановлено нові обставини, а саме, що такого рішення про передачу у власність земельної ділянки площею 0,46 га не існує, а є рішення на земельну ділянку площею 0,36 га, що є новою обставиною і застосування ч.3 ст.61 ЦПК України у даному випадку неможливе.

За матеріалами технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 в межах с.Перлявка Житомирського району (а.с.90-108 т.2) її складання проведено на підставі неіснуючого рішення Корчацької сільськогї ради від 20.12.2002 року про виділення у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,46 га.

Не є належним доказом на підтвердження погодження ОСОБА_2 виділення земельної ділянки площею 0,46 га та у конфігурації, вказаної у державних актах, оскільки в ньому не зазначено площу погодженої земельної ділянки та не долучено її схему з підписами суміжних землекористувачів (а.с.106 т.2).

Враховуючи викладене, висновок експерта від 07.11.2014 року щодо накладення земельної ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_2 повністю узгоджується із іншими матеріалами справи, а саме актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07.09.2010 року, оформленням державних актів на земельну ділянку більшої площі, ніж передано у приватну власність, а тому не може вважатися припущенням. Накладення відбулося земельними ділянками ОСОБА_3 для обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 20 лютого 2011 року по справі № 6-78цс11, оскільки судом установлено, що рішення про передачу земельної ділянки у власність відповідача сільською радою не приймалося, тому суд правильно визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку без скасування правової підстави видачі такого акта - рішення сільської ради.

Апеляційним судом встановлено, що рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,46 га, яке стало підставою для виготовлення технічної документації та видачі державних актів, не приймалося, а тому суд вважає за можливе визнати недійсними державні акти.

Підстав для визнання недійсним рішення 4 сесії 24 скликання Корчацької сільської ради від 20.12.2002 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,36 га не має, оскільки позивачем не доведено, що визначення її площі у цьому розмірі порушує його права.

Як вбачається із акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07.09.2010 року та висновку експерта, накладення земельної ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_2 становить 0,0131 га (0,0136 га), що не перевищує 0,10 га, яка становить різницю між площами у оригіналі рішення та копії, завіреною ОСОБА_9

Допущена у рішенні описка щодо ім'я по батькові ОСОБА_3 не є підставою для його скасування.

Не приймаються до уваги посилання представника відповідача на ознаки підроблення та недійсності державних актів на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як такі що не підтверджені належними та допустимими доказами. Рішень про їх підробку або визнання недійсними не існує, в рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 не оскаржено.

Відсутність кадастрового номера земельної ділянки на ім'я ОСОБА_2 у кадастровій карті України не свідчить про відсутність порушення його прав, оскільки перехід до нього права власності на земельну ділянку від попередніх власників у відповідності до вимог п.а ч.1 ст.81 ЗК України (в редакції на час набуття права власності) підтверджено договором купівлі-продажу від 30.04.2002 року. Як зазначив ОСОБА_2, оформити державний акт на себе він не зміг у зв'язку із оформленням частини його земельної ділянки ОСОБА_3

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_2 підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про часткове задоволення позову.

Позивачем за розгляд справи у всіх судових інстанціях сплачено судовий збір в сумі 1434,19 грн., а тому, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню судові витрати в межах задоволених вимог - в сумі 717,1 грн., по 358,55 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 та ухвалити нове - про часткове задоволення цього позову.

Визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки від 23 лютого 2005 року НОМЕР_1 площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_3, та НОМЕР_2 площею 0,2090 га, кадастровий номер НОМЕР_4, видані на ім'я ОСОБА_3.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Корчацької сільської ради Житомирського району та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 358,55 грн., з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: