Справа № 541/537/15-ц
Номер провадження 2/541/402/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 травня 2015 року

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Городівського О.А.

при секретарі - Ніколаєнко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення боргу та моральної шкоди,

та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про визнання недійсним договору позики

в с т а н о в и в:

12 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди. В своїй заяві позивач вказувала, що в літку 2014 року відповідач виявив бажання придбати автомобіль, який коштував 60000 грн. Відповідач пояснив, що йому необхідно 15000 грн. для внесення першого внеску, а інша сумі розміром 45000 грн. в нього є. Тому він попросив у позивачки в борг 15000 грн. Так як в позивачки даної суми не було, вона взяла позику в банку на суму 11980 грн., а іншу суму добавила за рахунок власних заощаджень. Позивач придбав автомобіль марки "OPEL", модель "VECTRA" . В грудні на вимогу повернути позику відповідач відмовився.

В січні 2015 року представники компанії ТОВ "Автокредит плюс" забрали автомобіль, так як він був придбаний за договором лізингу і відповідач не вносив чергові платежі.

В зв'язку із тим, що при укладенні договору позики не встановлювалася дата повернення боргу, 17 лютого 2015 року позивачка на адресу відповідача надіслано письмову заяву з вимогою повернути позику до 25 лютого 2015 року.

Позивача також просила стягнути з відповідача 7000 грн. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної в наслідок неналежного виконання договору позики, так як між ними виникали конфліктні ситуації, які негативно впливали на її психічне здоров'я.

До початку судового розгляду ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, в якій виклав прохання визнати договір позики укладений між ним та ОСОБА_1 22 січня 2015 року недійсним з підстав того, що він укладений в супереч його волі, в результаті обману, насильства, тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах.

Позовні вимоги зустрічної позовної заяви мотивовані тим, що він деякий час проживав разом із донькою ОСОБА_1, ОСОБА_3. В літку 2014 року ОСОБА_3 сказала йому, що мати дала їй гроші на придбання автомобіля. Так як в ОСОБА_3 не було посвідчення на право керування автомобіля вона попросила оформити його автомобіль на себе. Грошей в ОСОБА_1 він не просив.

В січні 2015 року ОСОБА_1 разом із донькою позбавили його доступу до автомобіля викравши ключі документи на автомобіль та інші його особисті документ.

В день написання розписки 22 січня 2015 року ОСОБА_2 приїхав до помешкання ОСОБА_1 разом із дільничним інспектором міліції з метою вжиття заходів по поверненню викрадених документів. Коли дільничний покинув будинок, ОСОБА_2 позбавили можливість вийти з нього, поки він не напише розписку про отримані від ОСОБА_1 кошти. Вищевказане не стало підставою для написання ним розписки 22 січня 2015 року.

В судовому засіданні позивачка, ОСОБА_1, та її представник по дорученню, ОСОБА_4, позовні вимоги первісної позовної заяви підтримали в повному обсязі. Зустрічний позов заперечили.

Позивачка просила стягнути з відповідача суму боргу по договору позики та моральну шкоду. Суду позивачка пояснила, що відповідач з весни 2014 року почав проживати з її дочкою, ОСОБА_3. На початку липня 2014 року вони разом підійшли до ОСОБА_1 та попросили надати ОСОБА_2 в борг 15000 грн., які йому були необхідні для придбання автомобіля, а інші кошти в нього вже є.

Вона погодилась надати дані кошти в борг, так як ОСОБА_2 збирався одружитись з її донькою, та подав заяву на одруження. Так як в неї не було наявних коштів, ОСОБА_1 частину коштів взяла в кредит у банку. Згідно домовленості ОСОБА_2 зобов'язувався повертати борг, шляхом внесення платежі в банк, замість ОСОБА_1. Два платежів він здійснив, а потім припинив сплачувати за її кредитним зобов'язанням. Вказане призвело до конфліктів між нею та ОСОБА_2, який відмовлявся повертати позику. З метою підтвердження наявності договору позики між нею та ОСОБА_2 він надав 22 січня 2015 року розписку, в якій вказав, що отримував від неї кошти в сумі 15000 грн. та бере на себе зобов'язання сплачувати заборгованості по її кредиту. Наступного дня він приїздив до міста Хорол для нотаріального посвідчення розписки, одна нотаріуси відмовились посвідчувати її. Розписку ОСОБА_2 заставив написати її співмешканець ОСОБА_5, однак без застосування фізичного та психічного насилля.

Відповідач в судовому засіданні заперечив позовні вимоги ОСОБА_1 та підтримав вимоги своєї зустрічної позовної заяви. Суду пояснив, що він проживає певний період з донькою позиваки, ОСОБА_3. Одружуватись з нею не збирався. Заяву про одруження позвав, однак це робив для того, щоб його вітчим дозволяв приїздити та проживати разом в їх будинку. Придбати автомобіль не збирався, так як має непогашений кредит в банку. Попросити гроші в ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_3, і вони разом їх переконували. В борг він не просив, однак обіцяв допомагати ОСОБА_1 сплачувати по її платежам в банк, де вона мала отримати кредит. Він свою обіцянку дотримав сплативши два перших платежі. Автомобіль був оформлений на підставі договору лізингу на його ім'я, так як в ОСОБА_3 не було посвідчення водія.

Восени відносини в нього та ОСОБА_3 стали погіршуватись. Останній раз, коли він приїхав до неї, це було 5-6 січня 2015 року вона викрала в нього всі його особисті документи та документи на машину, а також ключ від неї. ОСОБА_2 викликав міліцію, однак працівники міліції будь-яких заходів не вживали.

22 січня 2015 року до помешкання ОСОБА_1 він прийшов у супроводі дільничного інспектором Хорольського РВ, з метою повернути викрадені документи. Інспектор поспілкувався деякий час з ОСОБА_1, а потім сказав, що вони пообіцяли повернути документи, а сам пішов. До будинку приїхав співмешканець позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_5, який не випускав його з будинку доки він не написав розписку, про отримані кошти від ОСОБА_1 та зобов'язання їх повертати. Після написання розписки йому повернули паспорт та документи на машину.

ОСОБА_3, яка вказана у зустрічній позовній заяві у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до суду не з'явилась. Про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши обставини справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог первісної позовної заяви ОСОБА_1 в частині стягнення позики на суму 15000 грн. та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

ОСОБА_2 не заперечує, що спільно з ОСОБА_3 просили 15000 грн. в ОСОБА_1, які вона їм надала, а він обіцяв зі своєї сторони сплачувати платежі в банківській установі, де ОСОБА_1 отримала в позиваку 11980 грн. І він не заперечує факту, що двічі сплачував чергові платежі за ОСОБА_1.

В своїх поясненнях ОСОБА_2 вказує, що кошти ОСОБА_1 надала в руки не йому, а ОСОБА_3, яка передала йому, а він вніс дані кошти як перший внесок за автомобіль придбаний ним на умовах договору лізингу.

Незважаючи на складність відносин, які утворились між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суд вважає, що між позивачкою та відповідачем виникли боргові зобов'язання, які врегульовуються законодавством про позику з наступних підстав.

Кошти, які надала ОСОБА_1 необхідні були саме ОСОБА_2 для сплати першого внеску за договором лізингу про придбання автомобіля, які і були використані в даних цілях. ОСОБА_2 брав на себе зобов'язання повертати дані кошти шляхом сплати зобов'язань ОСОБА_1 перед банківською установою. Вказане підтверджується розпискою від 22 січня 2015 року написаною ОСОБА_2, в якій вказуються факти які не заперечуються відповідачем, що він отримав кошти в сумі 15000 грн. на придбання автомобіля.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди заподіяної в наслідок порушення зобов'язання, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону. Порушення боргового зобов'язання не являється підставою для відшкодування морально шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із змісту розписки ОСОБА_2 написаної ним 22 січня 2014 року випливає, що він отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 15000 грн. для придбання в лізинг автомобіля, який був придбаний ще в липні 2014 року. Вказане підтверджує, що 22 січня 2014 року жодних договорів не укладалось та не передавались жодні кошти між сторонами.

Відповідно до принципу диспозитивності розгляду цивільної справи, суд має вирішувати справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Враховуючи вищевикладене та те, що зустрічна позовна заява ОСОБА_2 Володмироича містить чітку вимогу про визнання недійсним договору позики від 22 січня 2014 року укладений між ним та ОСОБА_1, суд відмовляє у її задоволенні, так як суду не надано доказів укладення договору позики між сторонами 22 січня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 11, 88,130, 174, 213-215, 294 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15000 (п'ятнадцять тисяч гривень) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики від 22.01.2015 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.А.Городівський