Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 337/1144/15-ц Головуючий у 1 інстанції Гнатик Г.Є,
Номер провадження 22-ц/778/4260/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі: Головуючого: Гончар М.С.

Суддів: Краснокутської О.М.,

ОСОБА_2 ,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, до ОСОБА_6 про стягнення суми боргу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що на початку лютого 2012 року між ним та відповідачем у справі укладено усну угоду, згідно якої позивач передав ОСОБА_4 в борг грошові кошти у сумі 447000, 00 грн. на придбання відповідачем на торгах нежитлового приміщення, яке розташоване в м. Запоріжжі по вул.. Кремлівській, 19, з подальшим переданням його ОСОБА_3 і переоформленням на його імя .

07 листопада 2013 року зазначену угоду сторони оформили письмово у вигляді розписки.

ОСОБА_6 ,отримавши грошові кошти, придбав зазначене нежитлове приміщення, проте не оформив на своє імя.

На неодноразові вимоги позивача про повернення грошових коштів, він отримував відмову.

Просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь 578418, 00 грн. суму боргу з урахуванням індексу інфляції, 21203, 37 грн. суму 3 % річних, 43381, 35 грн. моральну шкоду, 4087, 81 грн. у відшкодування понесених судових витрат.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 447000, 00 грн. та суму сплаченого судового збору в сумі 3654, 00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови йому у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог в сумі 447000, 00 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3не підлягає задоволенню,

апеляційна скарга ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин ,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами,які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до вимог ст.. 214ч.1 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача суми боргу не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні( позичальникові) грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Із позовної заяви ОСОБА_3 видно,що він,посилаючись на те,що відповідач ОСОБА_7 взявши у нього в борг 447000гр.і зобов»язавшись придбати на ці гроші нерухоме майно,яке пізніше зобов»язався передати у власність ОСОБА_3, не виконав свого зобов»язання- не передав йому майно у власність.

Із доданої до позовної заяви розписки ОСОБА_6М.(а.с.11) також вбачається,що він отримав від ОСОБА_3 гроші в сумі 447 000гр. для придбання нежитлового приміщення і подальшої передачі його у власність ОСОБА_3

Ці ж обставини сторони не оспорювали під час розгляду судом даної справи і підтверджують в своїх апеляційних скаргах.

Таким чином із здобутих у справі доказів вбачається,що між сторонами відсутні правовідносини за договором позики,оскільки взявши у позивача 447 000гр. для придбання нерухомого майна,відповідач не зобов»язувався повернути ці гроші позивачеві,як то передбачено ст.1046 ЦК України, а взяв на себе зобов»язання з передачі придбаного ним нерухомого майна позивачу ОСОБА_3,що не є позикою і правовідносинами за договором позики,а є іншими правовідносинами,із яких виникли інші зобов»язання.

У порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивач , посилаючись на розписку ОСОБА_6 і те,що він отримав гроші для придбання нерухомого майна, не надав суду доказів про отримання відповідачем грошей у борг.

У порушення ч. 3 ст. 10 ЦПК України позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог ,тому судова колегія ,виходячи із вимог ст.11 ЦПК України і меж пред»явленого позову,приходить до висновку про те,що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу з ОСОБА_6 є недоведеними і не підлягають задоволенню.

Правильно встановивши фактичні обставини справи і зазначивши у рішенні про те,що написана ОСОБА_6 розписка не містить посилань на отримання грошових коштів у борг,а також зобов»язання про повернення отриманих грошових коштів, суд першої інстанції разом із тим у порушення вимог процесуального закону, не встановив характер правовідносин між сторонами і не здійснив висновків про те,чи існують між сторонами правовідносини за договором позики; не мотивуючи свої висновки щодо доведеності підстав для стягнення суми боргу,стягнув його,неправильно вирішивши справу.

З огляду на зазначене,судова колегія приходить до висновку про те,що рішення суду в частині позовних вимог про стягнення боргу за договором позики підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

В іншій частині рішення є законним і обґрунтованим,а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 неспроможними.

Згідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із зазначеної норми закону вбачається,що умовою для стягнення з особи 3% річних і інфляційних втрат є невиконання цією особою грошового зобов»язання,проте із здобутих у справі доказів вбачається,що між сторонами відсутні грошові зобов»язання,тому і підстави для відповідальності за порушення грошового зобов»язання відсутні.

Оскільки здобутими у справі доказами не підтверджено порушення прав позивача в межах заявленого позову,то підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні.

Рішення суду першої інстанції в цій частині є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо наявності невиконаного відповідачем зобів»язання за договором позики і наявності підстав для відшкодування моральної шкоди є неспроможними і спростовуються наведеними матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року у даній справі в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 447000гр. боргу ., а також судового збору в сумі 3654гр. скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу в сумі 447000гр. відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1827гр.00коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: