Головуючий суду 1 інстанції - Гашинська О.А.
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 426/1766/14-ц
Провадження № 22ц/782/503/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Коротенко Є.В., Борисова Є.А.

при секретарі - Козубській А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Сватівська олія" на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 06 серпня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Сватівська олія", 3-тя особа Сватівський районний центр зайнятості про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом, який в подальшому уточнила, обгрунтовуючи його тим, що з 18 липня 1986 року вона працювала на посаді інженера технолога Сватівського маслоекстраційного заводу.

В зв'язку з реорганізацією підприємства, її в порядку переводу, було прийнято на роботу в ЗАТ «Сватівський маслоекстраційний завод» інженером відділу головного енергетика.

В подальшому, в зв'язку з повною реорганізацією підприємства, на підставі наказу №3к від 17 грудня 2010 року, її було переведено в ТОВ „Сватівська олія" на аналогічну посаду інженера відділу головного енергетика.

Наказом керівника підприємства Горбаньова М.І. №467-к від 14 серпня 2014 року її було звільнено з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників).

Вважаючи звільнення незаконним, оскільки проведено воно було з порушенням встановленого порядку, а саме при наявності відмови профспілкового комітету первинної профспілкової організації підприємства в дачі згоди на розірвання трудового договору за ініціативою працівника, і без урахування вимог ч.2 ст.49-2 КЗпП України про переважне право на залишення її на роботі, позивач просила суд поновити її на колишньому місці роботи, тобто на посаді інженера відділу головного енергетика, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 44.432 грн. 04 коп., а також витрати на проведення науково-правового дослідження ТОВ «Експерно-правова компанія «Юрекс» в сумі 8140 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 06 серпня 2015 року постановлено позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на посаді інженера відділу головного енергетика Товариства з обмеженою відповідальністю „Сватівська олія".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Сватівська олія" на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 17269 грн. 44 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Сватівська олія" на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі, оскільки вважає, що суд прийшов до невідповідного дійсним обставинам справи висновку про поновлення позивача на роботі та стягнення на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу, чим порушив норми матеріального права, а також порушив норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, а рішення суду залишити без зміни, оскільки вважає, його обгрунтованим та прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явились до апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

В силу ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У відповідності із вимогами ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що, починаючи з 18 липня 1986 року, сторони по справі перебували у трудових відносинах і позивач працювала на Сватівському маслоекстраційному заводі на посаді інженера технолога. В зв'язку з реорганізацією вказаного підприємства, позивача в порядку переводу, було прийнято на роботу в ЗАТ «Сватівський маслоекстраційний завод» інженером відділу головного енергетика. В подальшому, в зв'язку з повною реорганізацією і цього підприємства, на підставі наказу №3к від 17 грудня 2010 року, позивача було переведено в ТОВ „Сватівська олія" на аналогічну посаду інженера відділу головного енергетика, що вбачається з трудової книжки на ім'я позивача, копія якої знаходиться в матеріалах справи (т.1. а.с. 18-20).

Наказом керівника ТОВ „Сватівська олія" Горбаньова М.І. №467-к від 14 серпня 2014 року позивача було звільнено з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України (т.1. а.с.13).

Відповідно до вимог п.1ч.1ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на визначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч.2 ст.40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу. А частиною 3 статті 49-2 КЗпП України встановлено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника у переведенні на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст.49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише про відсутності такої роботи - інша наявна робота.

Згідно з абз. 1, 4 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням по п.1 ст.40 КЗПП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п.3 ст.46 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розклад.

З матеріалів справи вбачається, що наказом по ТОВ „Сватівська олія" №193 від 03 червня 2014 року по «Про внесення змін до штатного розкладу та скороченню чисельності працівників» посада інженера відділу головного енергетика, яку займала позивач, була скорочена (т.1.а.с.11).

4 червня 2014 року позивача було ознайомлено з вищевказаним наказом і повідомлено про наявні на підприємстві вакансії, яким вона, на думку адміністрації, відповідає за кваліфікаційними вимогами (т.1. а.с.12).

На запропоновані адміністрацією посади лаборанта 3 р. ВТЛ (тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною до 3 років), сторожа-двірника я/с «Сонечко», тимчасового (сезонного) пробовідбірника 3 р. ВТК і слюсара КВП і А 5 р. позивач відмовилась, що підтверджується актом від 04.06.2014 року.

На час звільнення позивача з роботи у відповідача були ще 11 вакантних посад, у т.ч. і посада інженера з ремонту зернового складу, що підтверджується довідкою (т.3.а.с.260-262).

Проте посаду інженера з ремонту зернового складу адміністрація позивачу не запропонувала і, наказом №530-к від 27.08.2014 року, на цю посаду з посади слюсара-ремонтника 5 р. механічної майстерні було переведено ОСОБА_4, що підтверджується довідкою та копією наказу (т.2.а.с.а.с.15,18).

Твердження відповідача про те, що посаду інженера з ремонту зернового складу позивач за кваліфікаційними вимогами, викладеними в посадовій інструкції, виконувати не могла і тому ця посада їй не пропонувалась, до уваги не приймається.

На думку колегії суддів позивач у повній мірі відповідає кваліфікаційним вимогам, викладеним в посадовій інструкції інженера з ремонту зернового складу, оскільки має необхідні вищу технічну освіту і стаж роботи (т.1.а.с.21, а.с.117-121).

Вказане підтверджується також висновками, що містяться в оригіналі листа Державної наукової установи «Інститут інноваційних технологій і змісту освіти» Міністерства освіти і науки України від 15.04.2015 №14.1/10-588, відповідно до якого рівень фахової підготовки ОСОБА_2 надавав їй право на займання посади інженера з ремонту зерноскладу (т.3.а.с.14-16). Посилання відповідача на надану ним копію цього листа, тобто від 15.04.2015 №14.1/10-588, з якого не вбачається, що рівень фахової підготовки ОСОБА_2 надавав їй право на займання посади інженера з ремонту зерноскладу, уваги не заслуговує, оскільки текст у копії листа було змінено і копію цього листа надано не на фірмовому бланку Державної наукової установи «Інститут інноваційних технологій і змісту освіти» Міністерства освіти і науки України та без підпису відповідальної особи (т.3.а.с.24-26). До того ж вказаний лист відповідач отримав з порушенням чинного законодавства України, а саме ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію», оскільки ця інформація є конфіденційною і без згоди позивачки отримана бути не могла.

За таких обставин, на думку колегії суддів апеляційного суду Луганської області, звільнення ОСОБА_2 було здійснено з порушенням вимог ч.3 ст. 49-2 КЗпП України.

Тому рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача в частині поновлення її на роботі слід вважати правильним, але не з підстав, зазначених судом, а з підстав наведених колегією суддів вище.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то такі позовні вимоги є похідними від позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ „Сватівська олія" про поновлення на роботі, розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу є вірним, а тому зазначені позовні вимоги також підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що здійснення перестановки працівників при звільненні, перегрупування - це право власника, і якщо ним це право не використовувалося, то суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки, чого суд першої інстанції не врахував, судова колегія до уваги не приймає, оскільки поновленню позивач на роботі підлягає з підстав, зазначених вище, а не за таких, на які послався суд першої інстанції.

Не бере судова колегія до уваги і посилання відповідача на те, що він мав право звільнити позивача і без згоди профспілки підприємства, у разі не надання останньою свого обґрунтування відмови в наданні згоди на звільнення, на що не звернув уваги суд першої інстанції, оскільки зазначене ніяк не вплинуло на висновок суду про незаконність звільнення позивача з роботи, крім того, діючим законодавством не передбачена заборона вчиняти такі дії, а згідно діючого законодавства на території України визнається і діє принцип верховенства права.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими по справі, вони містять у собі суб'єктивне тлумачення відповідачем норм законодавства та обставин справи, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому апеляційним судом враховується те, що згідно ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду тільки тоді, коли це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого по даній справі не сталося.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на вищенаведене підстав для скасування або зміни рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,304,п.1ч.1ст.307,ст.308,п.1ч.1,ст.314,ст.ст.315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Сватівська олія" відхилити, а рішення Сватівського районного суду Луганської області від 06 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: