Провадження № 2/127/5024/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Саблук С. А.,

при секретарі Гуменюку Д.С..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державна реєстраційна служба Вінницького міського управління юстиції Вінницької області про визнання іпотекодержателем нерухомого майна та вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державна реєстраційна служба Вінницького міського управління юстиції Вінницької області про визнання іпотекодержателем нерухомого майна та вчинення дій. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.04.2006 року ОСОБА_2 уклала з Акціонерним комерційним банком «ТАС-КомерцБанк" правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" кредитний договір № 026/0406/71-008. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 200000 доларів США 00 центів, на строк 204 місяці з 26.04.2006 року по 20.04.2023 року для придбання приватного будинку, що в розташований по 3-му провулку Глінки, 100 в м. Вінниці та земельної ділянки площею 0,1524 га, розташована по 3-му провулку Глінки, б/н в м. Вінниці на умовах передбачених кредитним договором, а ОСОБА_2 зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання в повному обсязі у строки, передбачені кредитним поговором. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 026/0406/71-008 між банком та позичальником було укладено іпотечний договір №026/0406/71-008-2-01 від 26.04.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до умов якого в іпотеку було передано житловий будинок з господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці в м. Вінниці по 3-му провулку Глінки, 100. Згідно з п. 17 договору іпотеки на момент укладання договору іпотеки право власності на земельну ділянку площею 0,1524 га (що складається з земельних ділянок площею 0.0924 га та 0,0600 га), на якій розташовані житловий будинок з господарськими будівлями, не виникло. Позичальник (іпотекодавець) зобов'язалася протягом 6 місяців з дати укладання іпотечного договору одержати Державний акт на право власності на земельну ділянку та передати земельну ділянку в іпотеку. Банк свої зобов'язання за кредитним договором перед позичальником виконав. З підстав невиконання умов кредитного договору № 026/0406/71-008 від 26.04.2006 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість за кредитом, що змусило банк прийняти заходи по поверненню кредитної заборгованості шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно до п. 13 іпотечного договору іпотекодержатель застосовує на власний вибір один із наведених в цьому договорі способів звернення стягнення, а саме шляхом передачі права власності на предмет іпотеки у порядку встановленому ст. 37 Закону України ''Про іпотеку" (п. 13.3.1 договору іпотеки). 28.11.2012 року банк відступив ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "'Факторингова компанія "Вектор Плюс", відповідно до Договору факторингу №15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до відповідача за зобов'язаннями по кредитному договору та іпотечному договору. При цьому кредитор набув право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці в м. Вінниці по 3-му провулку Глінки, 100.

03.03.2014 року за заявою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та на його користь зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований земельній ділянці в м. Вінниці по 3-му провулку Глінки, 100, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень серія ЕАУ № 718020. Таким чином приватний будинок, що розташований за адресою: м. Вінниця, 3-ій провулок Глінки, 100 перебуває у приватній власності ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія "Вектор Плюс". 19.11.2013 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку" позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про виселення та звільнення житлового будинку, який належить позивачу на праві власності. 14.04.2014 року позивачем була здійснена спроба потрапити у власний будинок, однак виявилося, що у ньому незаконно проживають: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, та малолітня дитина, які своїми діями перешкоджали потрапити до приміщення будинку з мотивів того, що тривалий час проживають у ньому, добровільно виїхати не бажають, а також пояснили, що ОСОБА_2 дозволила їм проживання в будинку. Крім того, мешканці стверджували, що вони проживають у будинку на підставі правовстановлюючих документів на земельну ділянку та надали для ознайомлення наступні документи: договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.0600 га, що знаходиться за адресою: 3-й пров. Глінки б/н, м. Вінниця № 1372 від 22.05.2007 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; акт на право власності ОСОБА_3 серія ЯГ №495141 на земельну ділянку площею 0,0600 га, що знаходиться за адресою: 3-й пров. Глінки, б/н в м. Вінниці від 09.10.2007 року; договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0924 га, що знаходиться за адресою: 3-й пров. Глінки б/н в м. Вінниці № 1498 від 31.05.2007 року укладений між між ОСОБА_2 та ОСОБА_7; акт на право власності ОСОБА_7 серія ЯГ № 495140 на земельну ділянку площею 0.0924 га, що знаходиться за адресою: 3-й пров. Глінки б/н в м. Вінниці від 09.10.2007 року.

В звязку з тим, що ОСОБА_2 набула право власності на земельні ділянки, однак, всупереч умовам іпотечного договору № 026/0406/71-008-2-01 від 26.04.2006 року, не передала їх в іпотеку на підставі іпотечного договору №026/0406/71-008-2-01 від 26.04.2006 року та відчужила земельні ділянки третім особам, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія "Вектор Плюс" ОСОБА_8 позов підтримав з наведених у ньому підстав та суду пояснив, що відповідач ОСОБА_2 порушила умови іпотечного договору та не передала земельну ділянку в іпотеку, хоча набула право власності на земельну ділянку. Зазначає, до про порушення його прав позивачу стало відомо на початку 2014 року після ознайомлення представника позивача з матеріалами виконавчого провадження у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 Тому вважає, що строк звернення до суду позивачем не пропущено. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що у зв'язку із заборгованістю ОСОБА_2 за кредитом, позивач звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому поряду та зареєстрував за собою право власності на належний ОСОБА_2 житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами в м. Вінниці по 3-му пров. Глінки, 100. Оскільки п. 17 іпотечного договору було передбачено обов'язок іпотекодавця набути право власності на земельну ділянку, на якій розміщено житловий будинок та передати її в іпотеку, позивач вважає, що з набуттям права власності на житловий будинок він набув майнових прав і на земельну ділянку, на якій розташований будинок. Однак земельна ділянка, на якій розміщений житловий будинок, ніколи не була предметом іпотеки за вказаним іпотечним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки може бути лише майно, яке на момент укладання договору іпотеки не належить іпотекодавцю на праві власності, або майно, яке перейде у власність іпотекодавця в майбутньому але за наявності підтверджуючих це документів на момент укладення договору іпотеки. При цьому, на момент укладення договору іпотеки земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, ОСОБА_2 на праві власності не належала, будь-які документи на підтвердження того, що таке право власності виникне у відповідача в майбутньому, були відсутні, тому сторони під час визначення предмета іпотеки у п.2 іпотечного договору земельну ділянку не зазначили. Крім того, не включення земельної ділянки до предмета іпотеки підтверджується також тим, що на неї не було накладено обтяження у зв'язку з укладенням договору іпотеки. 03.03.2014 року позивач зареєстрував за собою право власності на належний ОСОБА_2 житловий будинок у порядку набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки. Вважає, що у зв'язку з набуттям позивачем права власності на житловий будинок у порядку набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки, Іпотека відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" припинилась, а отже припинились будь-які зобов'язання ОСОБА_2 перед позивачем за іпотечним договором тому позивач немає права звертатись до суду за захистом своїх прав на підставі вже припиненого зобов'язання. Крім того іпотечний договір було укладено 26.04.2006 року, виходячи із п. 17 іпотечного договору, зобов'язання ОСОБА_2 протягом 6 місяців з моменту укладення іпотечного договору отримати державний на право власності на земельну ділянку та передати її в іпотеку, також свідчить про те, що на момент укладення іпотечного договору сторони земельну ділянку як предмет іпотеки не розглядали. При цьому, у разі невиконання ОСОБА_2 вищевказаного обов'язку, іпотекодержатель мав право звернутись за захистом до суду у межах строку позовної давності, тобто до 26.10.2009 року. Вважає, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності, встановленої ЦК України тому просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності. Зазначає, що позов є необґрунтованим та просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що відповідач ОСОБА_3 являється законним власником земельної ділянки площею 0,0600 га. що розташована за адресою: 3-й пров. Глінки, б/н в м. Вінниці. Правовстановлюючими документами ОСОБА_3 на земельну ділянку є договір купівлі-продажу від 22.05.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_11 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯІГ №495141 від 09.10.2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Іпотека пов'язана з передбаченим законом обмеженням прав власника нерухомого майна в частині розпорядження своїм майном та пов'язана із забезпеченням зобов'язань боржника перед кредитором. Враховуючи те, що жодних зобов'язань між ОСОБА_3 та позивачем не існує, ОСОБА_3 за зобов'язаннями ОСОБА_2 або будь-якої іншої особи перед позивачем не поручався, жодних законних підстав для передачі в іпотеку позивачеві належної на праві власності ОСОБА_3 земельної ділянки не існує, такі дії порушать право власності ОСОБА_3, захист яких гарантується законом. Земельна ділянка, на якій розміщений житловий будинок, ніколи не була предметом іпотеки за вказаним іпотечним договором. Відповідно до положень ч. ч. 1,2 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки може бути лише майно, яке на момент укладання договору іпотеки вже належить іпотекодавцю на праві власності, або майно, яке перейде у власність іпотекодавця в майбутньому але за наявності підтверджуючих це документів на момент укладення договору іпотеки. На момент укладення договору іпотеки земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, ОСОБА_2 на праві власності не належала, будь-які документи на підтвердження того, що таке право власності виникне у відповідача в майбутньому, були відсутні, тому сторони під час визначення предмета іпотеки у п.2 іпотечного договору земельну ділянку не зазначили. Крім того, не включення земельної ділянки до предмета іпотеки підтверджується також тим, що на неї не було накладено обтяження у зв'язку з укладенням договору іпотеки. 03.03.2014 року позивач зареєстрував за собою право власності на належний ОСОБА_2 житловий будинок у порядку набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки тому у зв'язку з набуттям позивачем права власності на житловий будинок у порядку набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припинилась, а отже припинились будь-які зобов'язання ОСОБА_2 перед позивачем за іпотечним договором тому позивач немає права звертатись до суду за захистом своїх прав на підставі вже припиненого зобов'язання. Зазначає, що іпотечний договір було укладено 26.04.2006 року, виходячи із п. 17 іпотечного договору, зобов'язання ОСОБА_2 протягом 6 місяців з моменту укладення іпотечного договору отримати державний акт на право власності на земельну ділянку та передати її в іпотеку, також свідчить про те, що на момент укладення іпотечного договору сторони земельну ділянку як предмет іпотеки не розглядали. При цьому, у разі невиконання ОСОБА_2 вищевказаного обов'язку, іпотекодержатель мав право звернутись за захистом до суду у межах строку позовної давності, тобто до 26.10.2009 року. Вважає, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності, встановленої ЦК України тому просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності. Зазначає, що позов є необґрунтованим та просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не надала.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - державної реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області в судовому засіданні заперечував проти позову.

В судовому засіданні встановлено, що 26.04.2006 року ОСОБА_2 уклала з Акціонерним комерційним банком "ТАС-КомерцБанк" правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" кредитний договір № 026/0406/71-008.

Згідно умов кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 200000 доларів США 00 центів, на строк 204 місяці з 26.04.2006 року по 20.04.2023 року для придбання приватного будинку, що розташований по 3-му провулку Глінки. 100 в м. Вінниці та земельної ділянки площею 0.1524 га, що розташована по 3-му провулку Глінки. 6/н в м. Вінниці на умовах передбачених кредитним договором, а ОСОБА_2 зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання в повному обсязі у строки, передбачені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 026/0406/71-008 між банком та позичальником було укладено іпотечний договір №026/0406/71-008-2-01 від 26.04.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до п.2 якого в іпотеку було передано житловий будинок І з господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці в м. Вінниці по 3-му провулку Глінки, 100.

Згідно з п. 17 договору іпотеки на момент укладання договору іпотеки право власності на земельну ділянку площею 0,1524 га (що складається з земельних ділянок площею 0,0924 га та 0,0600 га), на якій розташовані житловий будинок з господарськими будівлями, не виникло. Позичальник (іпотекодавець) зобов'язалася протягом 6 місяців з дати укладання іпотечного договору одержати Державний акт на право власності на земельну ділянку та передати земельну ділянку в іпотеку.

Оскільки умови кредитного договору виконувалися позичальником неналежним чином, в позичальника виникла заборгованість за кредитним договором.

28.11.2012 року банк відступив ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", відповідно до Договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до відповідача за зобов'язаннями по кредитному договору та іпотечному договору.

03.03.2014 року за заявою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" за товариством зареєстровано право власності на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці в м. Вінниці по 3-му провулку Глінки, 100, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень серія ЕАУ № 718020 від 26.03.2014 року.

Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 957929 виданого 22.03.2007 року, ОСОБА_2 була власником земельної ділянки площею 0, 0924 га по 3-му пров. Глінки, б/н в м. Вінниці.

Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 957328 виданого 22.03.2007 року, ОСОБА_2 була власником земельної ділянки площею 0, 0600 га по 3-му пров. Глінки, б/н в м. Вінниці.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 495141 виданого 09.10.2007 р., ОСОБА_3 є власником земельної ділянки 0, 0600 га по 3-му пров. Глінки, б/н в м. Вінниці.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 495140 виданого 09.10.2007 р., ОСОБА_4 є власником земельної ділянки 0, 0924 га по 3-му пров. Глінки, б/н м. Вінниці.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно зі ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсягах та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача).

З положень ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) вбачається, що в ній вказаний вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Предметом іпотеки могли бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також міг бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Суд критично оцінює посилання позивача в позовній заяві на те, що предметом іпотеки їв даному випадку є також майнові права на дані земельні ділянки, оскільки поняття «іпотека майнових прав» у Законі України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) було відсутнє, а отже майнові права на земельну ділянку не могли бути предметом іпотеки.

Як встановлено в судовому засіданні, на момент укладення договору іпотеки земельна ділянка площею 0,1524 га (земельна ділянка площею 0,0924 га та земельна ділянка площею 0,0600 га), що знаходиться за адресою: 3-й пров. Глінки, б/н в м. Вінниці, на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами в м. Вінниці по 3-му пров. Глінки, 100. відповідачу ОСОБА_12 на праві власності не належала.

Як вбачається з п. 2 договору іпотеки, предметом іпотеки зазначено житловий будинок з господарськими спорудами в м. Вінниці по 3-му пров. Глінки, 100, земельна ділянка як предмет іпотеки в договорі не вказана.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку'" іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється зокрема у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Згідно п. 18 договору іпотеки договір діє до виконання іпотекодержателем основного зобов'язання чи настання одного з випадків, передбачених ст. 17 ЗУ «Про іпотеку».

В судовому засіданні встановлено, що 03.03.2014 р. за позивачем зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці в м. Вінниці по 3-му провулку Глінки, 100.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що складає зміст права власності (частина 1 статті 317 ЦК України).

Відповідно до положень ст. ст. 318, 319 ЦК України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_7 сторонами кредитного та іпотечного договорів не були, також не були майновими поручителями за зобов'язаннями позичальника ОСОБА_2, земельні ділянки предметом іпотеки за іпотечним договором не були та обтяження на них не накладалися.

Ст. 321 ЦК України передбачено конституційний принцип, закріплений у ст. 41 Конституції України, за яким право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Під реєстрацією іпотеки слід розуміти реєстрацію обтяження права власності заставодавця на нерухоме майно шляхом застави.

На підставі викладено суд приходить до висновку, що у випадку задоволення позовних вимог будуть порушенні права відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 як власників земельних ділянок.

Суд критично оцінює посилання позивача в позовній заяві на положення ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» щодо того, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекоіавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, так як судом встановлено, що земельні ділянки предметом іпотеки не були.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, іпотечний договір було укладено 26.04.2006 р. Згідно п. 17 іпотечного договору іпотекодавець ОСОБА_2 зобов'язалася протягом місяців з дати укладення договору отримати державний акт на право власності на земельну ділянку та передати її в іпотеку.

Дані земельні ділянки були зареєстровані за ОСОБА_2 в березні 2007 р. Однак іпотекодержатель з позовами до ОСОБА_2 щодо невиконання умов іпотечного договору у встановлений законодавством строк не вертався.

Згідно положень ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно положень ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою визначено повноваження органу державної реєстрації прав, орган державної реєстрації прав зокрема, проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації, забезпечує ведення Державного реєстру прав; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Згідно положень ч. ч. 1, 7 ст. 16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії. яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається з позовної заяви позивач просить внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іпотеки земельної ділянки площею 0,1524 га та внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію обтяження.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» єдиним суб'єктом, наділеним повноваженнями приймати рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, відмови в державній реєстрації, є державний реєстратор. Державний реєстратор зокрема приймає рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав, відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав, на майно та їх обтяжень» державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.

Крім того, аналіз ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави стверджувати, що державна реєстрація є дискреційним повноваженням державного реєстратора, а вчиненню реєстраційної дії передують відповідні етапи перевірки поданих документів, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться визначеному законодавством порядку.

Порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначений частиною першою статті 15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав а нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень.

Згідно ч. 8 ст. 16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ними особи.

Згідно ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється зокрема на підставі рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав визначаються Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868.

Відповідно до п.п. 64. 74, 75 даного Порядку державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видачі нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передачі заставної, видачі дубліката заставної, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводяться з урахуванням особливостей, визначених цим Порядком. Для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно зокрема є рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем неправильно визначений спосіб захисту майнових прав, зокрема шляхом визнання позивача іпотекодержателем нерухомого майна та вчинення дій.

Суд вважає, що позовні вимоги зводяться до набуття права власності позивачем на спірну земельну ділянку, на якій розташовані обєкти нерухомості, що належать ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 та представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 в судовому засіданні заявлено про застосування позовної давності.

Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду країни від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведені, а судом за результатами розгляду справи не встановлено передбачених законодавством підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державна реєстраційна служба Вінницького міського управління юстиції Вінницької області про визнання іпотекодержателем нерухомого майна та вчинення дій - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: