Номер провадження: 22-ц/785/764/15
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю: секретаря Феленко В.В.,

представників: ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАСТ-Гарантія" про стягнення суми страхового відшкодування,

встановила:

17.02.2014 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн. з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАСТ-Гарантія" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "ТАСТ-Гарантія").

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24 вересня 2012 року між ПрАТ "Страхова компанія "ТАСТ-Гарантія" та ОСОБА_7 було укладено Договір № 121 добровільного страхування наземного транспорту, за яким ОСОБА_6 був вказаний вигодо набувачем (далі - Договір страхування № 121). Предметом страхування були майнові інтереси, які пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "ТОYОТА FORTUNER", 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Вартість транспортного засобу дорівнювала 200 000 грн. Відповідно до п. 11 Договору страхування № 121 страхова сума становить 200 000 грн.

Згідно п. 17.3 Договору страхування № 121 при настанні страхового випадку Страховик повинен здійснити: виплату страхового відшкодування протягом 20 банківських днів після одержання усіх необхідних документів. 31.03.2013 року настав страховий випадок, а саме: транспортний засіб марки "ТОYОТА FORTUNER" державний номер НОМЕР_1, що належить позивачу на праві власності було викрадено зі стоянки біля магазину "Наталка" по вулиці Бреуса, 26 у м. Одесі. За ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0001932. Відповідно до умов Договору страхування № 121 позивачем було подано відповідачу пакет необхідних документів, шляхом надіслання їх поштою.

Посилаючись на те, що станом на день подачі позову ані письмового повідомлення, ані страхового відшкодування він не отримав, позивач просив його вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, при цьому надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 було відмовлено (а.с. 75- 77).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, ставить питання про скасування зазначеного рішення із ухваленням нового про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не були дотримані умови Договору страхування № 121 та Правил страхування, а саме: позивач порушив строки звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, крім того не були надані разом зі заявою про виплату страхового відшкодування у повному обсязі документи, зазначені у п. 12.1 Правил, у тому числі, Свідоцтво про реєстрацію ТЗ на застрахований автомобіль.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Ті обставини, що 24 вересня 2012 року між ПрАТ "Страхова компанія "ТАСТ-Гарантія" та ОСОБА_7 було укладено Договір страхування № 121, за яким позивач ОСОБА_6 вказаний вигодонабувачем, а також те, що предметом страхування були майнові інтереси. Ці інтереси пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "ТОYОТА FORTUNER", 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 200 000 грн., підтверджуються наявними у справі доказами, та визнані сторонами, у зв'язку з чим та у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України є встановленими і не підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 11 Договору страхова сума становить також 200 000 грн.

31.03.2013 року Малиновський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області було повідомлено про викрадення вищевказаного автомобіля марки "ТОYОТА FORTUNER".

Відомості про факт викрадення автомобіля працівниками правоохоронних органів були внесені до ЄРДР, відкрите кримінальне провадження № 0001932, що підтверджується довідкою про прийняття і реєстрацію заяви Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (а.с.9).

У відповідності до вимог, передбачених п. 18.5 Договору страхування № 121, протягом 3-х робочих днів, а саме 02 квітня 2013 року від ОСОБА_7 на адресу відповідача було направлено повідомлення про викрадення зазначеного автомобіля, яке надійшло на адресу відповідача 17.04.2013 року (а.м.55).

Таким чином, страховиком було виконано умови Договору страхування № 121 щодо повідомлення страховика протягом 3-х робочих днів з дня настання страхового випадку.

Крім того, 03 серпня 2013 року позивач надіслав на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування разом з додатками (а.с.14-15).

Однак, лише більше ніж через рік, а саме 09 вересня 2014 року, в той час, коли справа вже понад півроку слухалась в суді, у відповідь на звернення ОСОБА_6 відповідачем було надіслано лист про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с.71).

Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, та заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача посилався на те, що позивачем не були надані всі документі, зазначені в Розділі 11 Правил страхування. Крім того, заяву про виплату страхового відшкодування було подано позивачем 03 серпня 2013 року з порушенням п. 10.1.4 Правил страхування, де встановлено термін подання заяви строком у три робочі дні. Також не було надано копію паспорту особи, що подає повідомлення, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, а також реквізити для сплати страхового відшкодування у разі визнання події страховим випадком (а.с.27-43).

Однак колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказані обставини не є достатніми підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування, з огляду на наступне.

Так, укладаючи Договір страхування № 121, сторони погодили його умови і в п. 18.5 зазначили, що у разі настання страхового випадку страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про це протягом трьох робочих днів, що і було виконано страхувальником.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про страхування", підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є випадки, передбачені законом.

Розділом 11 Правил страхування визначено, що при викраденні транспортного засобу для доказу наявності страхового випадку страховику мають бути надані наступні документи: довідка з органів внутрішніх справ щодо відкриття кримінальної справи по факту викрадення, із зазначенням повного імені власника транспортного засобу, реєстраційного та ідентифікаційного номеру транспортного засобу, місця та часу викрадення. Крім того, в разі викрадення транспортного засобу Страхувальник зобов'язаний надати Страховику свідоцтво про реєстрацію (тимчасовий реєстраційний талон) та повний комплект оригінальних ключів від викраденої машини (а.с.35).

Відповідно до Розділу 12 Правил страхування для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, Страховику повинні бути надані, зокрема визначені у розділі 11, документи, що підтверджують право Страхувальника на користування транспортним засобом, зазначеним у договорі страхування; документ, що посвідчує особу, а саме: паспорт, службове посвідчення, тощо; довідка про ідентифікаційний код; копія посвідчення водія. Документи надаються у формі оригінальних документів або нотаріально засвідчених копій, простих копій, за умови надання Страховику можливості звірення цих паперів з оригінальними примірниками.

Так, надсилаючи на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування 03 серпня 2013 року, позивач надіслав також додатки, а саме: копію договору страхування, копію технічного паспорта, копію повідомлення Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, копію витягу з кримінального провадження (а.с.14-15).

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що слідчим СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області лейтенантом міліції ОСОБА_9 було прийнято від ОСОБА_6 комплект ключів (в кількості 2 шт.) від викраденого автомобілю, державний номер НОМЕР_1, та залучено в якості речового доказу у кримінальному провадженні № 0001932 (а.с.13).

Оригінал свідоцтва про реєстрацію ТЗ надано не було, оскільки в момент викрадення воно знаходилося у застрахованому автомобілі.

Зазначені обставини матеріалами справи не спростовані.

Колегія суддів також зазначає, що всі інші необхідні документи могли бути представлені страховику, у разі якби він надав страхувальнику відповідну відповідь із зазначенням переліку необхідних документів.

Відповідно до п. 12.3. Правил страхування, якщо документи, зазначені у п. 12.1 цих Правил, не надані у повному обсязі та/чи у потрібній формі, або оформлені із порушенням існуючих норм (відсутні номер, дата, штамп, є виправлення тексту тощо), то виплата страхового відшкодування не проводиться до ліквідації цих зауважень (а.с.36).

Однак, як було зазначено вище, страховик надав відповідь страхувальнику більше ніж через півтора року після настання страхового випадку, повідомлення про це страховика, та більше ніж через рік після звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, чим позбавив позивача можливості своєчасного надання страховику відповідних документів та отримати страхове відшкодування.

Крім того, обґрунтовуючи свою відмову у виплаті страхового відшкодування, відповідач посилався на те, що при зверненні до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області страхова компанія отримала відповідь, що кримінальне провадження, розпочате за повідомленням ОСОБА_6 за фактом крадіжки його автомобіля, передано до слідчого управління ГУ МВС України в Одеській області.

Таким чином, отримання відповіді від Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області це єдина дія, яку здійснила страхова компанія після отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Від вчинення інших дій, направлених на ліквідацію недоліків поданої заяви про виплату страхового відшкодування, відповідач ухилився, чим порушив п. 12.3 Правил страхування та фактично позбавив позивача на отримання страхового відшкодування.

Тобто відповідач був належним чином повідомлений про страховий випадок, мав змогу здійснити всі необхідні дії для встановлення обставин, які є для нього важливими при визначенні дійсності події, якщо він мав сумніви щодо виникнення страхового випадку, однак ухилився від виконання своїх обов'язків за Договором страхування № 121.

Однак, судом першої інстанції при розгляді справи не було враховано, що позивачем відповідачу подано ряд документів стосовно розслідування кримінального провадження за фактом крадіжки автомобіля позивача, а саме копію витягу з ЄДРДР про внесення відомостей про крадіжку автомобіля, відповідь ст. слідчого СУ ГУ МВС України в Одеській області про проведення досудового розслідування та статус ОСОБА_6 як потерпілого в кримінальному провадженні, а також відомості про оголошення автомобіля в розшук (а.с. 11), постанова про визнання ОСОБА_6 в якості потерпілого в рамках кримінального провадження (а.с. 61), копія листа Малиновського РВ ОМУ УМВС в Одеській області про отримання від ОСОБА_6 ключів від автомобіля та долучення їх до матеріалів кримінального провадження (а.с. 13).

Крім того, одним із доводів прийнятого рішення суд першої інстанції вказав, що позивачем не було надано технічного паспорту на викрадений автомобіль. При цьому судом не було враховано, що позивач вказав, що технічний паспорт був в автомобілі під час його викрадення, що не дає підстав вважати це умовою для відмови у позові.

Позивач зазначав про перебування технічного паспорту на автомобіль в ньому під час викрадення при поданні заяви до міліції та під час його допиту в якості потерпілого.

У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Пунктом 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" передбачено, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку.

З огляду на викладене, у суду не було правових підстав для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог щодо виплати страхового відшкодування, оскільки страховий випадок настав і страхувальнику нічого не завадило у цьому переконатися.

Про зазначені обставини також свідчить довідка старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_10 від 16.01.2015 року № 4/344, згідно якої на теперішній час матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях, у тому числі №0001932, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, об'єднані в одне кримінальне провадження, яке зареєстровано в ЄРДР за № 0000097 (а.с.117-120).

Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність кримінального провадження за ознаками викрадення автомобіля, марки "ТОYОТА FORTUNER", 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який належить позивачу, повністю спростовані, а тому є безпідставними.

Також безпідставними є посилання відповідача, вкладені в письмових запереченнях, стосовно виплати 30% та 70% страхового відшкодування, які здійснюється протягом 15 робочих днів після закінчення попереднього слідства (його зупинення, складання обвинувального висновку, закриття кримінальної справи, тощо, оскільки на даний час в дію введений новий КПК України, яким іншим чином проводиться кримінальне провадження.

При цьому, як було зазначено вище, кримінальне провадження № 0001932 розпочате саме 31.03.2013 року (а.с.9), а не 15.05.2013 року, як вказано в письмових запереченнях.

Що стосується позовних вимог про відшкодування позивачу ОСОБА_6 моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки відшкодування моральної шкоди позивачу Договором страхування № 121 не передбачено.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог щодо виплати страхового відшкодування та доводів апеляційної скарги, за виключенням вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення не відповідає зазач6им вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково і стягнути на його користь з ПрАТ "Страхова компанія "ТАСТ-Гарантія" 200 000 грн. страхового відшкодування.

Крім того, враховуючи, що позивач був звільнений від плати судового збору при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції, як інвалід другої групи (а.с.17), у відповідності до ст. 88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "ТАСТ-Гарантія" на користь державного бюджету України судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 2 000 грн., та в суді апеляційної інстанції - в сумі 1 000 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2014 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАСТ-Гарантія" на користь ОСОБА_6 200 000 грн. (двісті тисяч гривень) страхового відшкодування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАСТ-Гарантія" на користь державного бюджету України судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 2 000 грн. (дві тисячі гривень), та в суді апеляційної інстанції - в сумі 1 000 грн. (одну тисячу гривень).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко