Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3423/13-ц
Провадження № 2/553/1352/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.12.2015м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Новака Ю.Д.,

при секретарі - Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідач уклав з банком кредитний договір № б/н від 25.04.2007 року. ОСОБА_1 25.04.2007 року отримав кредит у розмірі 1050.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконав та має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 27841.59 грн., тому ПАТ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позов уточнив та зазначив, що просить стягнути з відповідача заборгованість за різницею тієї суми, яка була стягнута з відповідача за рішенням Октябрського райсуду м. Полтави від 12.08.2011 року.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій просив слухати справу без його участі, а в задоволенні позову просив відмовити в повній мірі з підстав, вказаних в письмових запереченнях. Згідно поданих заперечень відповідач зазначив, що позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з нього коштів з порушенням строків позовної давності. Так дійсно він укладав з банком кредитний договір № б/н від 25.04.2007 року та отримав кредит у розмірі 1050.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак у зв»язку з скрутним матеріальним становищем починаючи з 2008 року не сплачував коштів банку. Зважаючи на викладене, просив суд застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволені позовних вимог в зв»язку з пропуском строку позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач уклав з банком кредитний договір № б/н від 25.04.2007 року. 25.04.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1050.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Отже даний кредитний договір було укладено сторонами 25.04.2007 року строком дії на один рік.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність згідно статті 257 ЦК України встановлена тривалістю у три роки. Тобто з 25.04.2008 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право для звернення до суду за захистом порушеного цивільного права.

Як вбачається із матеріалів справи ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до Октябрського райсуду м. Полтави в квітні 2011 року з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та відповідно до рішення Октябрського райсуду м. Полтави від 12.08.2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість у розмірі 12803,02 грн. за кредитним договором №б/н від 25.04.2007 року. Дане рішення набрало законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач дану заяву про застосування строку позовної давності до суду подав, тому є підстави для застосування строку позовної давності.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, а також штрафів.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість у відповідача виникла з травня 2007 року та з того часу йому нараховувалися відповідні проценти, пеня та штрафні санкції, передбачені умовами договору. Таким чином при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у звязку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів та однорічного строку для звернення стягнення пені.

Банк на протязі більш ніж 2 років не пред»являв ніяких претензій до відповідача ОСОБА_1 та не повідомляв про наявність боргу, хоча згідно зі статтею 348 ГК України банк зобовязаний здійснювати контроль за виконанням умов кредитного договору, своєчасним і повним погашенням позички в порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, строк позовної давності стосовно стягнення пені та штрафних санкцій сплинув 12.08.2012 року ( див. рішення Октябрського райсуду м. Полтави від 12.08.2011 року). Проте позивач звернувся з позовом до суду лише в 14.08.2013 року.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що спір з відповідачем вирішувався у досудовому порядку або будь-яких доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду за захистом свого права щодо стягнення пені та штрафних санкцій.

Наслідками пропущення строку позовної давності в частині стягнення пені та штрафних санкцій є відмова в цій частині у задоволенні позову. В іншій частині позов підлягає задоволенню та стягненню з відповідача суми заборгованості за договором за різницею тієї суми, яка була стягнута за рішенням Октябрського райсуду м. Полтави від 12.08.2011 року в сумі 12 803,02 грн., а також судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Крім цього, у відповідності до пункту 31 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв»язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки позовна давність спливла до додаткової вимоги (стягнення неустойки, пені, тощо), положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постановах від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс 13, від 19 березня 2014 року, у справі № 6-14цс14 від 18 червня 2014 року по справі № 6-61цс14, від 17 вересня 2014 року по справі № 6-95цс14, від 24 вересня 2014 року по справі № 6-103цс14 та від 03 вересня 2014 року по справі № 6-100цс14.

Згідно з Правовою позицією Верховного Суду України в Постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-95цс14, зокрема вказується на таке, «За договором про надання банківських послуг, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).»

Керуючись ст. 61 КонституціїУкраїни, ст.ст. 10, 11, 27, 5760, 88, 128, 179, 185, 187, 189, 205, 212-215, 223 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 218, 257, 267, 509, 526, 610, 623,629, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 12707,98 грн. за кредитним договором №б/н від 25.04.2007 року.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» 127,07 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Полтави.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_2