У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Маляренко А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, звернулась до суду з позовом до ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 30 січня 2008 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_6, було укладено кредитний договір, на підставі якого останній отримав кредит в розмірі 455 252,72 дол. США.

З метою забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору між ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку належне їм нерухоме майно, а саме, будинок, загальною площею 70,30 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0757 га, на якій розташований вказаний будинок.

Позивачка посилалась на те, що договір іпотеки укладено без дозволу органу опіки та піклування, чим порушуються права її малолітньої доньки - ОСОБА_4, яка на момент його укладення користувалась та до теперішнього часу має право на користування будинком, переданим в іпотеку.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просила визнати недійсним договір іпотеки, укладений 30 січня 2008 року між ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року, позов ОСОБА_4 яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки від 30 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., в частині його укладення між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_6

В іншій частині позову ОСОБА_4 яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Платинум Банк» просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі доказів, наданих сторонами, та належним чином оцінених судом, обґрунтовано виходив з того, що малолітня ОСОБА_5 (ОСОБА_5) на момент укладення оспорюваного правочину хоча і не була зареєстрована у будинку, переданому в іпотеку банку, проте користувалася жилою площею у цьому будинку, а відтак на укладення такого договору обов'язково мав бути дозвіл органу опіки та піклування, проте такого дозволу надано не було.

Крім того, суди, вірно виходили із того, що місцем проживання малолітньої ОСОБА_5 (ОСОБА_5) є місце проживання її батьків, а відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові № 6-396цс15 від 01 липня 2015 року.

Зокрема, докази та обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження судами і при їх дослідженні та встановленні судами дотримані норми процесуального та матеріального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов А.В. Маляренко