САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2313/14-ц
Провадження №2/726/62/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2014 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Руснак Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПрАТ СК «Альфа страхування» та ОСОБА_2 про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів в якому вказує, що 24 березня 2014 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем Мерседес НОМЕР_4 в м. Чернівці по вул. Хотинській, 40А, порушив правила дорожнього руху в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Субару НОМЕР_2, який знаходиться у власності позивача та в той момент був під його керуванням. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача було частково пошкоджено. Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП встановлена у постанові Косівського районного суду Івано- Франківської області від 16.04.2014 року.

Позивачем, з метою визначення розміру фактично заподіяних збитків та вартості відновлювального ремонту було замовлено експертне автотоварознавче дослідження, згідно якого, вартість матеріального збитку, завданого власнику автотранспортного засобу ОСОБА_3 д.н. НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження в ДТП становить 21126,83 грн. Вартість проведеного дослідження складає 400 гривень.

Як вказує позивач, у водія автомобіля Мерседес НОМЕР_4 ОСОБА_2 був наявний страховий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виданий ПрАТ СК «Альфа страхування», відповідно до положень якого за умов винуватості застрахованого за полісом водія, у ПрАТ СК «Альфа страхування» настає обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування постраждалій стороні.

Так, позивач звернувся до страхової компанії, яка являється відповідачем по справі, із заявою про відшкодування йому майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 21126,83 грн., проте відповідачем прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування лише в розмірі 15586,36, а сума ПДВ у розмірі 3317,27 буде виплачена після надання документів про виконання робіт та купівлю запчастин. В подальшому такі документи були надані відповідачу, проте останній відмовив ОСОБА_1 у виплаті недоплаченої суми страхового відшкодування.

Також позивач вказує, що у зв'язку із ситуацією, яка виникла, він починаючи із 24.03.2014 року почав переживати сильні душевні хвилювання пов'язані із необхідністю пошуків грошових коштів для ремонту автомобіля, що спричинило виникнення пригніченого стану та нервозності у нього. Разом з тим, протягом значного часу він не міг належним чином здійснювати підприємницьку діяльністю та витрачав свій час на ремонт, пошук запчастин до автомобіля. Також неможливість використання автомобіля у підприємницькій діяльності, змусили позивача користуватися громадським транспортом та таксі, що негативно відобразилося на його доходах, змушувало його постійно нервувати та переживати, душевно страждати від завданих незручностей та не мобільності пересування.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з у ПрАТ СК «Альфа страхування» на його користь недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 5540,47 гривень, грошові кошти витрачені на проведення експертизи в розмірі 400 гривень, судові витрати в розмірі 1600,00 гривень та з ОСОБА_4 на свою користь моральну шкоду в розмірі 2000,00 гривень.

Представник, яка діє від імені позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач ПрАТ СК «Альфа страхування» в судове засідання не з'явився, проте надіслав до суду письмові заперечення проти позову в яких вказує, що дійсно мала місце обставина дорожньо-транспорної пригоди у якій позивач являється потерпілою особою, яка має право на відшкодування йому понесених матеріальних збитків. Проте відповідач вказує, що розрахована за звітом, про оцінку матеріального збитку, який був замовлений позивачем, вартість відновлювального ремонту для пошкодженого автомобіля не відповідає дійсності, оскільки проведена з порушенням методики та в ній не враховано фізичний знос автомобіля та його деталей, внаслідок чого сума матеріальної шкоди завищена. Відповідачем також було замовлено звіт, яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту складає 19903,63 гривні, що є нижчим ніж встановлено в аналогічному звіті замовленого позивачем. Разом з тим, представник відповідача не визнає і вимоги про стягнення з них на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки вважає їх безпідставними. Загалом відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, проте надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог про стягнення з нього на користь позивача визначеної суми моральної шкоди, справу просив розглянути у його відсутності.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог частково з наступних підстав.

Судом досліджена копія постанови Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16.04.2014 року із якої встановлено, що дійсно, 24.03.2014 року о 17 годині по вул. Хотинській, 40 А водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Мерседес», порушуючи вимоги п. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України допустив зіткнення із автомобілем марки «Субару», під керуванням позивача ОСОБА_1, внаслідок чого автомобілі частково пошкоджені. ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні даного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. (а.с.11)

Згідно копії довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9365287 від 27.03.2014 року, копії полісу № ас/9406710/211 від 23.03.2014 року та копії витягу відомостей з сайту МТСБУ щодо дійсності страхових полісів встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mersedes-bens» 413, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_4, який був учасником дорожньо-транспортної пригоди 24.03.2014 року та водій якого визнаний винним у її вчиненні, була застрахована ПрАТ СК «Альфа страхування», та власнику видано поліс про це, який є дійсним із 23.03.2014 року до 22.03.2015 року. (а.с.27, 10)

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ст. 8, 9 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 35.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Дана заява повинна відповідати вимогам, щодо переліку документів передбачених у цій статті.

Судом встановлено, що 22 травня 2014 року позивачем було подано до страховика заяву про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП із усіма належними та необхідними документами. (а.с.29-30)

Згідно ст. 22.1, 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У відповідності до ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Досліджуючи матеріали справи та доводи представника ПрАТ СК «Альфа страхування» якими він обґрунтовує свою позицію щодо невизнання позову, судом встановлено розбіжності у визначенні сторонами загальної суми страхового відшкодуванні, які виникли в результаті неоднакових висновків про вартість пошкодженого майна. Так, відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, замовленого позивачем та виконаного 22.05.2014 року суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 визначено, що сума матеріального збитку (а саме вартість відновлювального ремонту), завданого ОСОБА_1, власнику автомобіля «Субару», державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження, станом на 29.04.2014 року становить 21126,83 гривні. (а.с.12-24) На противагу попереднього, висновок звіту № 2809/2573 від 24.06.2014 року виконаного на замовлення ТОВ «Юніверсал Асістанс» вказує про те, що вартість відновлювального ремонту складає 19903,63 гривні.

Досліджуючи дані висновки, судом встановлено, що обидва вони виконані з застосуванням витратно - порівняльного підходу, на основі одних і тих же методик, з використанням однакової матеріально - правової бази, коефіцієнтів та ін.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 р. № 142/5/2092 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395).

Таким чином, при досліджені вищевказаних висновків судом спростовуються заперечення відповідача про наче б то помилковість та неточність проведеного на замовлення позивача дослідження, оскільки у ньому, відповідно до вимог законодавства враховано фізичний знос автомобіля та його деталей, використані необхідні коефіцієнти при визначенні вартості відновлювального ремонту. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що обидва висновки складені відповідно до вимог чинного законодавства згідно необхідних методик. Проте визначені у них суми матеріального збитку відрізняються. За наявності двох суперечливих між собою, проте рівносильних висновків автотоварознавчого дослідження щодо вартості відновлювального ремонту, сторони не використали можливості щодо реалізації своїх процесуальних прав та не заявляли будь-яких клопотань про призначення додаткової експертизи з метою врегулювання спору та встановлення об'єктивної істини. Більше того, представник страхової компанії звертався до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутності та за наявними у справі матеріалами, що підтверджує його бажання про вирішення справи на розсуд суду за його внутрішнім переконанням та представленими доказами. Так, аналізуючи чинне законодавство суд приходить до наступних висновків.

Стаття 34.2 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Як вбачається із матеріалів справи, 31.03.2014 року ПрАТ СК «Альфа страхування» було повідомлено про випадок, який мав ознаки страхового та який стався у м. Чернівці 24.03.2014 року за участю позивача. Всупереч вимогам ст. 34.2 вказаного закону, страховик не здійснив визначених дій для визначення розміру збитків та в той час не направив свого представника до місцезнаходження автомобіля для складання відповідного акту.

Згідно ст. 34.3 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Користуючись своїм правом, позивач самостійно обрав експерта - оцінювача ОСОБА_5, до якого звернувся 29.04.2014 року для визначення розміру шкоди. Як раніше було встановлено, висновком проведеного дослідження визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 21126,83 гривень. За проведення експертизи, позивач поніс витрати в розмірі 400 гривень. (а.с.42) Вже пізніше, а саме 22.05.2014 року, з готовим висновком, позивач звернувся до страхової компанії із проханням сплатити йому вищевказану суму майнової шкоди.

У відповідності до статті 36.1 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Далі, як встановлено раніше, на замовлення страхової компанії було проведено інше дослідження та визначена інша сума страхового відшкодування в розмірі 190436,88 гривень.

Згідно 36.2. «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі:

- визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування(регламентної виплати).

Як встановлено із листа від 07.07.2014 року ПрАТ СК «Альфа страхування», остання прийняла рішення про проведення виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 15586,36 гривень (утримано 3317,27 грн ПДВ).

Таким чином страхова компанія визначила розмір завданої шкоди відповідно до висновку оцінки, який вона сама і замовила, що суперечило вимозі позивача. Статті 36.1, 36.2 вказують про те, що рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника, які він заявив у своїй заяві обґрунтованими, або на підставі досягнення спільної згоди між ними. Таким чином, у разі прийняття такого рішення, страховик фактично повинен визнати заявлену суму відшкодування або домовитись із потерпілим про її розмір або не визнаючи майнові вимоги - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Всупереч даним положенням, страховик, хоч і прийняв рішення про здійснення страхових виплат фактично визнаючи їх розмір затребуваний позивачем, проте одноособово, безальтернативно та безпідставно визначив розмір відшкодування у меншому розмірі ніж цього вимагав позивач, чим, з іншої сторони оспорив його прохання. За таких умов, оскільки обидві оцінки вартості матеріальних збитків є вірними, в даному випадку страховик повинен був узгодити проведення виплат із позивачем в розмірі який він вимагав, а тому суд вважає, що дії страховика в цій частині є незаконними та необґрунтованими, а тому необхідно встановити вартість матеріального збитку у відповідності до висновку замовленого позивачем в розмірі 21126,83 гривень. У такому випадку, сума страхового відшкодування повинна була складати 17605,69 гривень (= 21126,83 - 3521,14 (ПДВ)), проте як вбачається із матеріалів справи, позивачем від страховика були отримані грошові кошти в розмірі 15586,36 гривень. (а.с.41)

Встановлено також, що ОСОБА_1, після виконаного ремонту транспортного засобу надав страховій компанії підтверджуючі документи про вартість ремонту, серед яких рахунок на оплату № 253 від 29.07.2014 року, акт виконаних робіт № 557 від 29.07.2014 року та квитанція № 8434614-1 від 04.08.2014 року з яких вбачається, що позивач витратив на ремонт та сплатив на рахунок ТОВ «ТВК-АВТО» 19260,00 гривень, проте утримана вартість ПДВ йому повернута не була. (а.с.33-35)

Разом з тим у відповідності до статті 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до узагальнення з судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, здійснене Верховним Судом України, поняття «франшиза» міститься у ст. 9 Закону № 85/96-ВР і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Крім того, застосування франшизи передбачено у ст. 12 Закону № 1961-IV. Розмір франшизи, що визначений у зазначеному Законі, встановлюється при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та не може перевищувати 2 % від ліміту відповідальності страховика.

Якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно майну, то згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 37.5 ст. 37 Закону № 1961-IV компенсувати позивачу суму франшизи у повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована. Ухвалюючи рішення про стягнення зі страховика розміру франшизи, деякі суди роблять помилкові висновки про включення франшизи до суми майнового збитку та стягнення її зі страховика.

На підставі вказаних норм закону та узагальнення судової практики стає очевидним, що розмір франшизи не стягується із страховика та не включається до суми майнового збитку.

У відповідності до пункту 5 вищедослідженого полісу страхування, визначено розмір франшизи, який складає 1000,00 гривень. Вказана умова договору означає, що із страховика на користь позивача дана сума коштів за франшизою стягнута бути не може.

Згідно ст.. 36.6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. В даному випадку позивачем не заявлено вимоги до винної особи про стягнення суми франшизи в розмірі 1000,00 гривень, а тому дані грошові кошти у встановленому розмірі не підлягають стягненню з страховика на користь позивача.

За таких умов, за встановлення того факту, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає 21126,83 гривні, віднімаючи суму франшизи за полісом в розмірі 1000,00 гривень та вже виплачені страховиком ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15586,36, сума недоплачених коштів, які підлягають стягненню із ПрАТ СК «Альфа страхування» складає 4540,00 гривень. Також, відповідно до ст. 34.3 вказаного вище закону грошові кошти в розмірі 400,00 гривень витрачені позивачем на замовлення звіту про оцінку вартості матеріального збитку також підлягають стягнення на його користь.

Позивач у своєму позові вказує про негативні психологічні наслідки, які проявляються у формі душевних страждань, які настали після дорожньо-транспортної пригоди, а тому оцінює завдану йому цією подією моральну шкоду в грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень, які підлягають стягненню із ОСОБА_2 на його користь. Задовольняючи вказану позовну вимогу суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, суд бере до уваги доведений факт завдання шкоди майну позивача, у зв'язку із чим останній, на час ремонту його автомобіля, певний час був позбавлений можливості вести звичний для себе спосіб життя, відчув душевні хвилювання у зв'язку із необхідністю пошуку коштів для його ремонту, що спричинило виникнення пригніченого стану та нервозності у позивача. В свою чергу даний душевний стан та ситуація, яка склалась, призвела до вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Внаслідок тимчасової відсутності у позивача транспортного засобу, останній змушений був користуватись громадським транспортом та послугами служб таксі, що в свою чергу потребує додаткових матеріальних витрат та знижує ефективність та мобільність в роботі та безумовно створює незручності у веденні, як підприємницької діяльності, так і нормального повсякденного життя.

Встановлена також і винуватість заподіювача шкоди, а саме ОСОБА_2, та наявність причинного зв'язку між завданою шкодою та його протиправним діянням, що призвело до душевних страждань, про які зазнав позивач. Разом з тим, ОСОБА_2 повністю визнав позовні вимоги щодо стягнення з нього моральної шкоди та не заперечує проти цього. За таких умов, суд вважає, що визначений розмір моральної шкоди відповідає принципу розумності та справедливості, а тому підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача.

При вирішенні питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу судом беруться до уваги положення статтей 56, 79, 84 ЦПК України, відповідно до яких судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належить зокрема витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та кримінальних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно п. 48 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем до матеріалів справи було додано копію договору № 30-10/2014 року про надання юридичних послуг, укладеного 30.10.2014 року між ним та ТОВ «Юридична компанія Соломон», із пункту 3.1. якого вбачається, що вартість юридичних послуг наданих виконавцем замовнику складає 1600,00 гривень. Проте всупереч вимогам законодавства, позивачем чи його представником не надано жодного документального підтвердження розрахунку таких витрат, що унеможливлює задоволення вимог про їх відшкодування відповідачем.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При розрахунку пропорцій задоволених позовних вимог та визначення частки, яка підлягає стягнення з відповідачів на користь позивача суд виходить з наступного. Загальна сума, яку позивач просив стягнути з відповідачів на його користь складає 9540,47 грн. (5540,47 грн. + 400,00 грн. + 2000,00 грн. + 1600,00 грн.), натомість судом стягнуто на його користь 6940,00 грн. (4540,00 грн. + 400,00 грн. + 2000,00 грн.), а тому частина судового збору, що підлягає стягненню з відповідачів становить 72,7 % ((6940,00 х 100) : 9540,47) що складає 177,09 грн ((243,60 х 72,7) : 100).

На підставі викладеного, керуючись Ст. Ст. 1, 8, 9 Закуну України «Про страхування», ст. ст. 12, 22.1, 28, 29, 35, 34, 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та кримінальних справах» , ст.ст. 22, 23 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 61, 88, 205, 209, 214, 212, 215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ СК «Альфа страхування» ( 04073, м. Київ, пр-т. Московський, 9, ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого по АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 недоплачену суму страхового відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 4540,00 гривень.

Стягнути з ПрАТ СК «Альфа страхування» на користь ОСОБА_1 вартість проведеної експертизи в розмірі 400,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого в АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000,00 гривень.

Стягнути солідарно з ПрАТ СК «Альфа страхування» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 177,09 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук