У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Півняк Олександр Сергійович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 31 березня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, посилаючись на те, що вказаний договір є удаваним, оскільки фактично між сторонами укладений договір застави для забезпечення виконання боргових зобов'язань, що підтверджується відповідною розпискою.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками судів з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31 березня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_8 купив квартиру АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом.

Відповідно до розписки від 18 липня 2011 року ОСОБА_8 зобов'язався продати в строк до 31 березня 2016 року квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 березня 2011 року, ОСОБА_6 за 17 000,00 доларів США за курсом 8,00 грн, за першою вимогою. Зазначені обставини узгоджені усною домовленістю сторін, а також тим, що договір купівлі-продажу насправді є договором застави вищезазначеної квартири по якому ОСОБА_8 передав ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 11 000,00 доларів США та 6 000,00 доларів США під 3% в місяць. При поверненні зазначеної суми, угода анулюється. Всі витрати ОСОБА_7 бере на себе, або він доплачує залишок вартості квартири за ринковою ціною.

Крім того, ОСОБА_7 суду пояснив, що йому необхідні були гроші, тому він своїй матері ОСОБА_6 пояснив, що грошові кошти бере у ОСОБА_8 під заставу квартири, у зв'язку з чим вона підписала всі необхідні документи у нотаріуса. Також ОСОБА_7 зазначав, що спочатку взяв у ОСОБА_8 11 000,00 доларів США про що була складена розписка, а згодом ще 6 000,00 доларів США, у зв'язку з чим з'явилась нова розписка від 18 липня 2011 року.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками.

Згідно зі ст. 655 ЦК України <nau://ukr/435-15|st655> за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У ст. 235 ЦК України <nau://ukr/435-15|st235> зазначено, що удаваним є правочин який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" <nau://ukr09> судам роз'яснено, що за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України <nau://ukr/435-15|st235>) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України <nau://ukr/435-15|st235> має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202 <nau://ukr/435-15|st202>, ч. 3 ст. 203 ЦК України <nau://ukr/435-15|st203> головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору купівлі-продажу та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Суди на вказане уваги не звернули, не врахували, що при укладенні удаваного правочину волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі, не взяли до уваги юридичні факти, з якими закон пов'язує певні правові наслідки, а саме - складення розписки від 18 липня 2011 року ОСОБА_8 про те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 є договором застави вищевказаної квартири та гарантією повернення позичальником (ОСОБА_7) позикодавцеві (ОСОБА_8) боргу в сумі 17 000,00 доларів США в строк до 2016 року; проживання ОСОБА_6 у спірній квартирі до цього часу; неможливість надання позивачем доказів укладення договору позики від 31 березня 2011 року чи раніше про отримання коштів ОСОБА_7 у борг від ОСОБА_8, оскільки борговий документ до повного виконання зобов'язання знаходиться у кредитора тобто у ОСОБА_8 Також поза увагою судів залишилось те, що ОСОБА_8 не заперечував факт укладення договору позики, а також те, що він власноручно написав розписку від 18 липня 2011 року, в якій особисто вказав, що насправді договір купівлі-продажу є договором застави.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук