АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В., Бреславського О.Г.

секретаря Тодоряка Г.Д.

з участю ОСОБА_1, представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 27 квітня 2010 року,

встановила:

ОСОБА_3 у квітні 2010 року звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво.

Просив визнати право власності на самочинно переобладнану літню кухню літ.Б, сарай літ.В, які розташовані по АДРЕСА_1, надати дозвіл Чернівецькому міському комунальному бюро технічної інвентаризації присвоїти самочинно переобладнаним літній кухні літ.Б та сараю літ.В нову поштову адресу будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 27 квітня 2010 року позов задоволено, постановлено визнати право власності ОСОБА_3 на житловий будинок літ.А загальною площею 93,20 кв.м., житловою площею 56,30 кв.м (в тому числі 5 житлових кімнат), сарай літ.Б, сарай з підвалом літ.В, літню кухню літ.Г та огорожу №1-2 та присвоїти даному

будинковолодінню нову поштову адресу будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 27 квітня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права

№22ц- 1305/2015 рік Головуючий у 1 інстанції Асташев С.А.

Категорія 2/6 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

власності на самочинне будівництво відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинне будівництво, суд першої інстанції керувався положеннями ч.5 ст.376 ЦК України та вважав встановленим здійснення ОСОБА_3 самочинного будівництва житлового будинку літ.А, розташованого по АДРЕСА_1, додержання будівельних, санітарних та інших норм і правил, а також не порушення самочинним будівництвом прав інших осіб.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про присвоєння будинковолодінню, що складається з житлового будинку літ.А, сараю літ.Б, сараю з підвалом літ.В, літньої кухні літ.Г та огорожі №1-2 нової поштової адрес будинок АДРЕСА_1.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

На підставі ч.1 ст.292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судовим рішенням вирішено питання про права та обов"язки останньої, обґрунтовувалися правом користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1.

З приєднаної до матеріалів справи довідки Садгірської районної у м.Чернівцях ради від 26 лютого 2010 року №21/02 вбачається, що згідно запису №399 земельно-шнурової книги рішенням Садгірської районної ради від 2 червня 1978 року №142/12 за ОСОБА_3 зареєстровано земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,15 га (а.с.18).

За змістом частини 2, 3 та 5 ст.20 ЗК Української РСР від 8 липня 1970 року право короткострокового тимчасового користування землею

засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в

користування.

Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та по господарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Статтею 21 ЗК Української РСР від 8 липня 1970 року передбачено, що видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 набуто право власності на 56/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої чернівецької державної нотаріальної контори 3 липня 2002 року за реєстровим номером 1-1902.

Ухвалою Садгірського районного суду м.Чернівці від 5 квітня 2007 року затверджено мирову угоду, укладену ОСОБА_4 та ОСОБА_3, за умовами якої ОСОБА_4 виділяється в натурі у будинковолодінні АДРЕСА_1 в житловому будинку літ.А коридор 1-1 площею 10,00 кв.м, кухня 1-2 площею 22,00 кв.м, кімната 1-3 площею 22,10 кв.м, житловий будинок літ.Е, гараж літ.Д, сарай літ.З, сарай літ.Ж, сарай літ.Й, вбиральня літ.О, сарай літ.Л, сарай літ.М, навіс літ. К, огорожа № 2, № 5, ? криниці №1, що складає 56/100 частин.

ОСОБА_3 виділяється в натурі у будинковолодінні АДРЕСА_1 в житловому будинку літ.А коридор 1-1 площею 8,8 кв.м, кухня 2-2 площею 21,8 кв.м, кімната 2-3 площею 21,6 кв.м, літня кухня літ.Б, сарай літ.В, сарай літ.Г, сарай з підвалом літ.И, огорожа № 3, № 4, №6 ? криниці №1, що складає 44/100 частин.

Право спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 припиняється (а.с.17).

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу виділеного в натурі нерухомого майна, що складається в житловому будинку літ.А коридору 1-1 площею 10,00 кв.м, кухні 1-2 площею 22,00 кв.м, кімнати 1-3 площею 22,10 кв.м, житлового будинку літ.Е, гаражу літ.Д, сараю літ.З, сараю літ.Ж, сараю літ.Й, вбиральні літ.О, сараю літ.Л, сараю літ.М, навісу літ. К, огорожі № 2, № 5, ? криниці №1, що знаходиться по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соломко В.В.20 листопада 2007 року (а.с.51).

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені,на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Отже, підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний ЗК України серед підстав набуття права на землю не визначає оформлення права на земельну ділянку.

Таким чином, ОСОБА_1, набувши власність на виділене в натурі майно, що складається в житловому будинку літ.А з коридору 1-1 площею 10,00 кв.м, кухні 1-2 площею 22,00 кв.м, кімнати 1-3 площею 22,10 кв.м, житлового будинку літ.Е, гаражу літ.Д, сараю літ.З, сараю літ.Ж, сараю літ.Й, вбиральні літ.О, сараю літ.Л, сараю літ.М, навісу літ. К, огорожі № 2, № 5, ? криниці №1, що знаходяться по АДРЕСА_1, набула і право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

У такому разі, ухвалюючи про визнання права власності ОСОБА_3 на житловий будинок літ.А, сарай літ.Б, сарай з підвалом літ.В, літню кухню літ.Г та огорожу №1-2, яку розташовані по АДРЕСА_1, суд першої інстанції вирішив питання про право користування земельною ділянкою.

За змістом ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 2 наведеної норми передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За наявності спору право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На підставі ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно наведеного визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише за вимогою особи, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно та власника (користувача) земельної ділянки, що здійснив самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб.

Аналіз положень ст.376 ЦК України дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об»єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкта.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст.26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролюу межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Суд не врахував зазначених вимог закону та не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 не звертався до повноважних органів стосовно прийняття спірного майна в експлуатацію у спосіб, визначений їх компетенцією.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 звернувся з заявою щодо узаконення самочинно здійсненої реконструкції кухні літ.Б та сараю літ.В під житловий будинок по АДРЕСА_1 до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради (а.с.39).

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів врегульований Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року №923, чинним на час ухвалення судового рішення.

Згідно з п.1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами.

Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об»єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 р. N 1035 затверджено Тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт.

За змістом п.1 Тимчасовий порядок встановлює механізм та умови

прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних

житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з

господарськими спорудами і будівлями, споруджених забудовниками -

фізичними особами у період з 5 серпня 1992 року до 1 січня 2008 року без дозволу на виконання будівельних робіт, на підставі заяви про прийняття в експлуатацію, яку подано до 31 грудня 2010 року.

На підставі п.2 Тимчасового порядку приватні будівлі приймає в експлуатацію інспекція державного архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування відповідно до цього Тимчасового порядку, яка видає забудовникам на платній основі сертифікат відповідності таких

будівель державним будівельним нормам, стандартам та правилам.

Згідно із п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст..19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом, просив ухвалити рішення щодо визнання права власності на самочинно переобладнану літню кухню літ.Б, сарай літ.В, які розташовані по АДРЕСА_1, надання дозволу Чернівецькому міському комунальному бюро технічної інвентаризації присвоїти самочинно переобладнаним літній кухні літ.Б та сараю літ.В нову поштову адресу будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до правил, встановлених п. 1 ч.6 ст.130 ЦПК України, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

На підставі ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З огляду на виконання судом першої інстанції обов»язку уточнити позовні вимог ухвалення судового рішення щодо визнання права власності ОСОБА_3 на житловий будинок літ.А загальною площею 93,20 кв.м., житловою площею 56,30 кв.м (в тому числі 5 житлових кімнат), не є порушенням принципу диспозитивності.

У той же час вирішуючи вимоги про визнання права власності на сарай літ.Б, сарай з підвалом літ.В, літню кухню літ.Г та огорожу №1-2, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених ОСОБА_3 вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом, не вказував на порушення прав у зв»язку із наданням дозволу присвоїти самочинно переобладнаним літній кухні літ.Б та сараю літ.В нової поштової адреси.

У матеріалах справи відсутні такі докази.

З огляду на викладене порушення відповідних прав ОСОБА_3 не доведено.

Отже, підстав для присвоення самочинно переобладнаним літній кухні літ.Б та сараю літ.В нової поштової адреси будинок АДРЕСА_1 немає.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційнну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 27 квітня 2010 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради про визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді