Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/2295/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого - судді Трагнюк В.Р., при секретарі Конар В.М., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката Нечаєва В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що відповідач 19 жовтня 2014 року, о 02 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи легковим автомобілем марки ВАЗ 2106, рухаючись по своїй смузі руху по вул. Копанській м. Виноградів, в напрямку центра міста, навпроти будинку № 246, в порушення п. 12.3 ПДР, в момент виникнення небезпеки для руху, появи в полі зору велосипедиста ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не прийняв заходів до зниження швидкості або зупинки транспортного засобу, в момент, коли в нього була технічна можливість запобігти ДТП шляхом застосування екстреного гальмування, передньою правою частиною свого транспортного засобу, допустив зіткнення із задньою частиною велосипеду під керуванням ОСОБА_5 і з місця пригоди зник. В результаті ДТП ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого помер.

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року, відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Строк відбуття покарання відраховується з моменту затримання відповідача, тобто з 19.10.2014 р. Обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений до вступу вироку в законну силу без зміни.

Вирок суду набрав законної сили, а тому обставини, встановлені у вказаному рішенні суду є преюдиційними і доказуванню не підлягають.

Внаслідок протиправних дій відповідача, позивачеві була спричинена моральна та матеріальна шкода.

Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, які вона зазнала у зв'язку з ушкодженням її батька, який був чудовою людиною і якого вона цінувала, шанувала і гордилася ним, він був важливою батьківською підтримкою протягом багатьох років, виховував, вчив і утримував допомагав у спільному господарстві. Відповідач заподіяв батькові позивача тяжкі тілесні ушкодження, в результаті яких він отримав важку черепно-мозкову травму, що привело до його смерті; душевними стражданнями пережитими у зв'язку із самим фактом нанесення тяжких тілесних ушкоджень та смертю батька, та втратою почуття захищеності; хвилюваннями у зв'язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя. Адже безспірним є те, що її батько був єдиною опорою для матері-пенсіонерки. Батько отримував пенсію, займався підробітками, вів все домашнє господарство, мама його любила і до сьогоднішнього дня любить. Важка втрата батька породжує необхідність перевлаштування щоденного життя, однак відновлення нормального ритму життя наразі для неї неможливе, тому беззаперечно потребує значно більших затрат, зусиль і часу. Після смерті батька позивач отримала дуже важку психологічну травму, плакала, ночами не спала, їй необхідно вкладати кошти, щоб допомогти матері, за час лікування брала у борг кошти на лікування, а пізніше на поховання. Осягнути в повній мірі рівень моральних страждань, пов'язаних із смертю батька, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко. Однак враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду оцінює у 100 000 гривень, але у зв'язку з частковою оплатою відповідача вартості моральної шкоди, зменшує розмір такого відшкодування у 41 000 гривень.

Матеріальну шкоду оцінює в 11 641 гривень, яка складається з витрат на поховання батька.

В судовому засіданні позивач та її представник обставини та вимоги позову підтримали.

Відповідач, який відповідно до вироку Виноградівського районного суду від 2015р. перебуває у місцях позбавлення волі (виправна колонії 115, с.Зікрачі, Канарлицького району, Київської області) в судове засідання не з»явився, подав заперечення проти позову, у задоволенні позову просить відмовити, оскільки завдану шкоду відшкодував, про що посилалась відповідна розписка. Розгляд справи провести у його відсутності (а.с.37).

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобов'язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215).

Згідно із ст.15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язок.

Суд вважає, що правовідносини, які склались між сторонами, випливають із норм, що виникають внаслідок завдання шкоди.

Так, відповідно до вимог ст.1166 ч.1 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 вироком Виноградівського районного суду від 11.02.2015 року визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого (а.с.5-9). Вирок набрав законної сили (а.с.13).

Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу спричинена моральна та матеріальна шкода.

Суд визнає доведеними обставинами про те, що позивачу внаслідок протиправних дій відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає, зокрема, у наступному: у фізичному болі та стражданнях, які вона зазнала у зв'язку з ушкодженням її батька (п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК), душевними стражданнями пережитими у зв'язку із самим фактом нанесення тяжких тілесних ушкоджень та смертю батька (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК), та втратою почуття захищеності, хвилюваннями у зв'язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя. Втрата батька породила необхідність перевлаштування щоденного життя, однак відновлення нормального ритму життя наразі для неї неможливе, тому беззаперечно потребує значно більших затрат, зусиль і часу.

Отже, вказаний вирок суду є преюдиціальним для суду, оскільки відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язків для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалений вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача у скоєнні злочину щодо батька позивачки доведена і доказуванню підлягає лише розмір такої шкоди.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як достовірно встановлено з даних вироку суду від 11.02.2015р. батько позивачки ОСОБА_5 в результаті даної ДТП, згідно висновку судово-медичної експертизи №148 від 03.12.2014р., отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден шкіряних покровів крила носа та щоки з ліва, виличної ділянки справа; саден та синця шкіряних покровів лівої кисті по тильній поверхні; відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому потиличної та скроневих кісток зліва в ділянці основи черепа, двобічних субдіральних гематом в лобно-тімяних ділянках; субарахноїдального крововиливу в конвекситальної поверхні лівої півкулі; розмізження лівої долі мозочка; забою речовини головного мозку, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, по цій ознаці згідно п. 2.1.2. «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням смерті.

Так, відповідно до даних які надала позивач, на поховання батька, потратила 11 641 грн. /а.с.10/. Дані обставини в суді сторони не оспорювали.

Таким чином, доведеним є те, що відповідач своїми злочинними діями завдав позивачу матеріальної шкоди в розмірі 11 641 гривень, оскільки така доведена належними та достовірними доказами.

При вирішенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди, яку потерпіла оцінила в 41 000 грн., суд виходить з того, що за загальним правилом розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦПК України).

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Всі вищенаведені обставини в дотримання вимог ст.23 ЦК України враховуються судом при з'ясуванні питання про обґрунтованість заявленого цивільним позивачем розміру моральної шкоди.

Тому на підставі вищенаведеного, керуючись засадами розумності та справедливості, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про відшкодування майнової шкоди 11 641 гривень та у відшкодування моральної шкоди 41 000 гривень, підлягає до задоволення.

Відшкодування моральної та матеріальної шкоди, відповідно до ст.ст.1166,1167,1177 ЦК відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд враховує правову позицію викладену у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 01.03.2013р., де у п.п.4,6 зазначено про те, що при вирішенні позову про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Як встановлено в судовому засіданні відповідач 19 жовтня 2014 року, о 02 годині ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи легковим автомобілем марки ВАЗ 2106, рухаючись по своїй смузі руху по вул. Копанській м. Виноградів, в напрямку центра міста, навпроти будинку № 246, в порушення п. 12.3 ПДР, в момент виникнення небезпеки для руху, появи в полі зору велосипедиста ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не прийняв заходів до зниження швидкості або зупинки транспортного засобу, в момент, коли в нього була технічна можливість запобігти ДТП шляхом застосування екстреного гальмування, передньою правою частиною свого транспортного засобу, допустив зіткнення із задньою частиною велосипеду під керуванням ОСОБА_5 і з місця пригоди зник. В результаті ДТП ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого помер, у зв'язку з чим саме на ОСОБА_3 за встановлених обставин покладається обов'язок відшкодувати завдану потерпілій шкоду.

Отже, оцінивши у відповідності до ст.212 ЦПК України належність, допустимість і достовірність кожного, наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судові витрати від оплати яких позивач на час звернення до суду з позовом звільнена, підлягають стягненню з відповідача на підстав ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Судовий збір на час подання позову 29.07.2015 року за вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 11 641 грн. становив 243,60 грн. та у відшкодування моральної шкоди 1 % від суми 41 000 грн. = 410 грн. Таким чином, з відповідач підлягають до стягнення судові витрати на користь держави в сумі 653,60 грн.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, мешканки АДРЕСА_2 у відшкодування майнової шкоди 11 641 гривень та у відшкодування моральної шкоди 41 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в сумі 653,60 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк