Справа № 206/8101/14-ц
Провадження № 2/206/142/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя: Маштак К.С.,

при секретарі: Колісник В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-виробничий центр № 1308», Арбітражного керуючого Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-виробничий центр №1308» Багно Юрія Володимировича, треті особи: Управління Пенсійного фонду України у Самарському районі м. Дніпропетровська, Управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, Лівобережна ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про стягнення заробітної плати, зобов'язання керівника ТОВ «ТВЦ № 1308» вчинити певні дії та рахування роботи в ТОВ «ТВЦ № 1308» як страховий пенсійний стаж, -

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Арбітражного керуючого ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308» Багно Юрія Володимировича про стягнення заробітної плати за вимушений прогул з 01 січня 2010 року по 31 жовтня 2013 року та відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-4).

19 листопада 2013 року суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська Поштаренко О.В. в провадженні якої перебувала дана цивільна справа, на підставі заяви позивача про відмову від позову було закрито провадження (а.с. 86).

04 грудня 2014 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2013 року про закриття провадження скасовано (а.с. 137).

24 грудня 2014 року позивачем подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої останній залучив до участі в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговельно-виробничий центр № 1308». Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 31 жовтня 2014 року на колективне звернення кредиторів ТОВ «ТВЦ №1308» до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області, Управлінням було повідомлено норми чинного законодавства, мінімальну заробітну плату, розміри страхових внесків з неї, які ліквідатор обов'язково повинен нарахувати та перерахувати до територіального управління пенсійного фонду. Також, Управління звернуло увагу на те, що ліквідатором не виконані попередні рішення судів, а саме рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2009 року на суму 50884,12 грн. та рішення від 03 грудня 2010 року на суму 81025 грн., ліквідатор не нарахував присуджену заробітну плату, соціальні внески та не перерахував їх до територіального Пенсійного фонду. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2010 року суд зобов'язав ліквідатора ТОВ «ТВЦ №1308» звільнити ОСОБА_1 із займаної посади. І тільки наказом від 19 листопада 2013 року він був звільнений з ТОВ «ТВЦ №1308», в наказі не зазначена дата виплати вихідної допомоги та розрахунок заробітної плати, належної до сплати згідно типової форми № П-8. 29 травня 2014 року ліквідатором було перераховано на розрахунковий рахунок податок з його нарахованої заробітної плати в Лівобережну ОДПІ та надано звіт по цьому на рахунку, сума перерахувань складає 8805,67 грн. Але листом № 35430/10/07-64-17-03 від 03 листопада 2014 року заступник начальника Лівобережної ОДПІ повідомив, що отриманий розрахунковий розрахунок не з заробітної плати, а з інших доходів. Таким чином, ліквідатор не розрахувався з ним по присудженій заробітній платі та не подав звіти до ПФУ Бабушкінського району, про нараховані і утримані страхові внески. Тобто на дату подання позову він фактично знаходиться у вимушеному прогулі. Внаслідок чого він маючи бажання та спроможність працювати позбавлений можливості самостійно або через центр зайнятості населення влаштуватися на роботу, отримувати заробітну плату, сплачувати страхові пенсійні внески для нарахування страхового пенсійного стажу. Такі обставини порушують його конституційні права, а саме право на працю та соціальний захист, яке гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків. Тобто за час ліквідаційної процедури з 2008 року по 2011 роки він був офіційно працевлаштований, однак страхові пенсійні внески не сплачувались та страховий пенсійний стаж не нараховувався. Керівником підприємства ТОВ «ТВЦ №1308» не виконані рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2010 року. Він не здав звітність по утриманим та нарахованим страховим пенсійним внескам згідно відомості нарахування і обліку заробітної плати з 01 грудня 2008 року по 01 січня 2010 року, а саме: за 13 місяців з 01 грудня 2008 року по 01 січня 2010 року нарахована заробітна плата згідно відомостей начислення і обліку помісячно складає: 8125 грн., утриманий податковий податок - 612,87 грн., утриманий страховий внесок - 158,62 грн., нарахований страховий внесок - 2697,50 грн. По рішенню суду від 24 червня 2009 року за 102 місяці з 01 серпня 2000 року по 01 лютого 2009 року нарахована заробітна плата згідно відомостей начислення і обліку заробітної плати щомісячно складає 50884,12 грн., утриманий податковий податок - 4431,36 грн., утримані страхові внески - 955,28 грн.., нараховані страхові внески - 16487,08 грн., заробітна плата до видачі - 45497,48 грн. Заборгованість, яку не виплатив йому керівник ТОВ «ТВЦ № 1308» на день звільнення згідно відомостей начислення і обліку заробітної плати помісячно складає 42295,98 грн. - до виплати, нарахована заробітна плата - 46869 грн., утриманий податковий податок - 3635,76 грн., утриманий страховий внесок - 937,26 грн., нарахований страховий внесок - 16103,65 грн. Заробітна плата за затримку при звільненні згідно відомостей начислення і обліку заробітної праці помісячно з 01 листопада 2013 року по 01 жовтня 2014 року нарахована заробітна плата складає 12617 грн., утриманий податковий податок - 916,95 грн., утримані страхові внески - 252,34 грн., заробітна плата до видачі - 11447,71 грн., нарахований страховий внесок - 4188,80 грн. Згідно умов нарахування заробітної плати у відомостях нарахування та обліку заробітної плати ТОВ «ТВЦ №1308» по ОСОБА_1 відображено утриманий податок помісячно, утриманий страховий внесок із заробітної плати, нараховану заробітну плату та заробітну плату до видачі помісячно, також відображено нарахований страховий внесок до пенсійного фонду помісячно. По утриманим нарахованим страховим внескам відповідно до законодавства керівник ТОВ «ТВЦ № 1308» зобов'язаний подавати звітність та перераховувати до Бабушкінського ПФУ м. Дніпропетровська помісячно у строки в порядку та формі, встановленими ПФУ. Позивач просить стягнути на його користь з ТОВ «ТВЦ №1308» згідно розрахункових відомостей з 01 листопада 2013 року по 01 жовтня 2014 року заробітну плату до сплати - 11447,71 грн., з 01 січня 2010 року по 01 листопада 2013 року заробітну плату до сплати - 42295,98 грн., усього - 53746,69 грн. Зобов'язати керівника ТОВ «ТВЦ №1308» Багно Ю.В. подати звітність до Бабушкінського ПФУ м. Дніпропетровська за 13 місяців з 01 листопада 2013 року по 01 жовтня 2014 року помісячно згідно відомостей начислення і обліку заробітної плати доданих до позову нарахована заробітна плата складає 12617 грн., утриманий податковий податок - 916,95 грн., утримані страхові внески - 252,34 грн. Нараховані страхові внески складають 4188,80 грн. Сплатити утримані та нараховані страхові внески за кожен місяць, згідно відомостей начислення і обліку заробітної плати та чинного законодавства. Зобов'язати керівника ТОВ «ТВЦ № 1308» Багно Ю.В. подати звітність до Бабушкінського ПФУ м. Дніпропетровська за 46 місяців з 01 січня 2010 року по 01 листопада 2013 року, помісячно згідно відомості начислення і обліку заробітної плати доданих до позову: заробітна сплата до стягнення - 42295,98 грн., нарахована заробітна плата складає 46869 грн., утриманий податковий податок - 3635,76 грн. утримані страхові внески складають - 937,26 грн., нарахований страховий внесок складає 16103,65 грн. Сплатити утримані та нараховані страхові внески щомісячно, згідно відомостей начислення і обліку заробітної плати та чинного законодавства. Зобов'язати керівника ТОВ «ТВЦ №1308» Багно Ю.В. виконати рішення Самарського районного суду від 03 грудня 2010 року № 2-873/2010 року та від 24 червня 2009 року № 2-834/2009 року та подати звітність до Бабушкінського ПФУ м. Дніпропетровська помісячно згідно відомостей начислення і обліку заробітної плати по справі № 2-873/2010 року та від 03 грудня 2010 року за 13 місяців. Нарахована заробітна плата складає 8125 грн., утриманий податковий податок, утримані страхові внески складають 158,62 грн., нараховані страхові внески по справі №2-834/2009 року від 24 червня 2009 року складають 2697,50 грн., нарахована заробітна плата за 102 місяці з 01 серпня 2000 року по 01 лютого 2009 року складає 50884,12 грн., утриманий податковий податок складає - 4431,36 грн., утримані страхові внески складають - 955,28 грн., нараховані страхові внески складають - 16487,06 грн. Сплатити утримані та нараховані страхові внески помісячно, згідно відомостей начислення і обліку заробітної плати ТОВ «ТВЦ №1308» та чинного законодавства. Роботу в ТОВ «ТВЦ №1308» з 01 серпня 2000 року по 01 жовтня 2014 року рахувати як страховий пенсійний стаж.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представники третьої особи Управління Пенсійного фонду України у Самарському районі м. Дніпропетровська заперечували проти задоволення позову.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2009 року припинено повноваження арбітражного керуючого Андросової В.Є., як ліквідатора ТОВ «ТВЦ №1308». Призначено ліквідатором ТОВ «ТВЦ №1308» арбітражного керуючого Багно Юрія Володимировича. Зобов'язано арбітражного керуючого Андросову В.Є. у 15-денний строк передати ліквідатору ТОВ «ТВЦ № 1308» арбітражному керуючому Багно Ю.В. бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні цінності банкрута. Зобов'язано ліквідатора банкрута у строк до 30 вересня 2009 року завершити всі заходи ліквідаційної процедури і подати на затвердження до господарського суду звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс (а.с. 5, 31).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, з ТОВ «ТВЦ № 1308» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 вересня 2009 року по 01 січня 2010 року у розмірі 8125 грн., а також моральну шкоду у розмірі 15000 грн. Ліквідатора ТОВ «ТВЦ №1308» зобов'язано звільнити ОСОБА_1 із займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7-8).

01 серпня 2013 року за № 6п Головним управлінням юстиції у Дніпропетровській області винесено припис Багно Ю.В. щодо недопущення арбітражним керуючим у подальшій діяльності аналогічних порушень на підставі позапланової невиїзної перевірки внаслідок якої було виявлено порушення (а.с. 9, 54).

Відповідно до копії з трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 був прийнятий до ТОВ «ТВЦ № 1308» 15 серпня 2000 року на посаду адміністратора, наказ 3к від 15 серпня 2000 року (а.с. 10, 49).

Згідно довідки № 172095 ОСОБА_1, 1970 року народження має третю групу інвалідності з 01 червня 2000 року (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4, батьками дитини зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_5 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 13, 53).

30 вересня 2008 року постановою господарського суду Дніпропетровської області ТОВ «ТВЦ №1308» визнано банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 1 рік, до 30 вересня 2009 року. Призначено ліквідатором у справі арбітражним керуючим - Андросову В.Є. (а.с. 30).

На запит ліквідатора Андросової В.Є. ВПМ Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська 14 січня 2009 року повідомило, що згідно з даними офіційної податкової звітності ТОВ «ТВЦ №1308», яка подавалась до Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська, в період з 2004 року по 2007 рік на ТОВ «ТВЦ №1308» були влаштовані наступні громадяни: ОСОБА_1 та інші (а.с. 34).

Згідно довідки АА №249506 з ЄДРПОУ керівником та ліквідатором ТОВ «ТВЦ №1308» значиться Багно Ю.В. (а.с. 35, 102).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2010 року продовжено строк ліквідаційної процедури ТОВ «ТВЦ № 1308» до 01 листопада 2010 року (а.с. 41).

Відповідно до повідомлення про надання субсидій № 009974 ОСОБА_1 призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг на 7 місяців, з жовтня 2011 року по квітень 2012 року включно (а.с. 50).

Відповідно до повідомлення про надання субсидій № 009974 ОСОБА_1 призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг на 6 місяців, з листопада 2012 року по квітень 2013 року включно (а.с.51).

Згідно довідки виданої арбітражним керуючим Багно Ю.В. в тому, що з 30 вересня 2008 року по 31 жовтня 2011 року йому заробітна плата не нараховувалась в зв'язку з ліквідацією підприємства (а.с. 52).

Листом від 24 серпня 2011 року, щодо скарги ОСОБА_1 на адресу Управління з питань банкрутства у Дніпропетровській області Багно Ю.В. зазначив, що колишній керівник підприємства ОСОБА_6 (мати позивача) не виконала вимогу суду щодо передачі бухгалтерської та іншої документації підприємства, а також печаток та штампів. Документи не були надані на вимогу попереднього ліквідатора, а ні на його вимогу. Колишнім директором підприємства також не були надані трудові книжки колишніх працівників. Заборгованість підприємства - боржника перед органами ПФУ відсутня. Існує лише заборгованість за рішеннями суду (а.с. 72-73).

У відповідності до звіту ліквідатора про проведену роботу за час ліквідаційної процедури ТОВ «ТВЦ № 1308» з 12 березня 2009 року по 30 вересня 2009 року арбітражний керуючий Багно Ю.В. зазначив, що ліквідатором за час здійснення ліквідаційної процедури вжито заходи: прийнято документацію боржника від арбітражного керуючого Андросової В.Є., направлено запити щодо виявлення майна боржника, взято участь у судових засіданнях по справам за позовами: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості з заробітної плати, отримано документи від колишніх працівників підприємства - боржника, що підтверджують наявність майна у ТОВ «ТВЦ № 1308», вживаються заходи щодо отримання дублікатів статутних документів та печатки боржника, вживаються заходи щодо отримання технічної документації на майно підприємства (а.с. 74-75).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2007 року припинено юридичну особу - ТОВ «ТВЦ № 1308» (а.с. 78).

Відповідно до копії з трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 був прийнятий до ТОВ «ТВЦ №1308» 15 серпня 2000 року на посаду адміністратора, наказ 3к від 15 серпня 2000 року та 23 листопада 2013 року звільнений у зв'язку з ліквідацією (банкрутством) підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 10, 49).

Згідно наданих позивачем відомостей за затримку заробітної плати при звільненні ОСОБА_1, складених ОСОБА_6 (матір'ю позивача) вбачається, що з 2013 року по 2014 рік сума складає - 11447,71 грн., з 2010 року по 2013 рік - 42295,98 грн., з 2000 року по 2009 рік - 50884,12 грн. (а.с. 151 - 155, 158-163).

Однак, дані відомості не є офіційними документами, як зазначив в судовому засіданні сам позивач ОСОБА_1, а є лише його письмовими розрахунками сум до позову.

24 червня 2009 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська з ТОВ «ТВЦ №1308» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з 15 серпня 2000 року по 01 лютого 2009 року в сумі 50844,12 грн., компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 1500 грн., разом - 52384,12 грн. (а.с. 164).

Згідно листа Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про розгляд звернення ОСОБА_1 повідомлено, що ТОВ «ТВЦ №1308» погасило заборгованість перед управлінням 17 листопада 2008 року. У зв'язку із погашенням заборгованості працівникам підприємства, за яких подано звітність, зараховано страховий стаж за період 2004, 2005 роки, січень - липень 2006 року. Провадження по справі продовжено за наявності непогашеної заборгованості інших кредиторів (а.с. 165-168, 185-187).

Наказом № 1 від 19 листопада 2013 року звільнено ОСОБА_1, адміністратора ТОВ «ТВЦ №1308» з займаної посади 19 листопада 2013 року у зв'язку з ліквідацією (банкрутством) підприємства (а.с. 171, 180).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2014 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Багно Ю.В. про стягнення заробітної плати відмовлено в повному обсязі (а.с. 192-200).

У відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ОСОБА_1 є одним із засновників ТОВ «ТВЦ № 1308» (а.с. 205).

Дані правовідносини регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про оплату праці», КЗпП України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з вимогами ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, на протязі 10-15 днів ліквідатор повідомляє працівників боржника про їх звільнення та проводить його.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута ще готується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, а виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому розділом III цього Закону.

Тобто, з моменту визнання ТОВ «ТВЦ №1308» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у справі, а саме з 30.08.2008 року ТОВ «ТВЦ №1308» не здійснювало господарську (підприємницьку) діяльність, в свою чергу позивач не виконував трудові функції на підприємстві, які б давали йому право на отримання відповідної винагороди (заробітної плати).

При цьому факт вимушеного прогулу позивача не підтверджується матеріалами справи та суперечить вимогам ст. 235 КЗпП України, що позбавляє позивача можливості посилатися на факт вимушеного прогулу, як на підставу для стягнення грошових коштів з ТОВ «ТВЦ № 1308». Позивач, принаймні з часу визнання відповідача банкрутом, жодної роботи не виконував і не міг виконувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства у строки, що зазначені ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак, позивачем не доведено суду та не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вини власника, щодо не проведення з ним розрахунку, а навпаки наявні в справі докази, які спростовують позицію позивача.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як роз'яснено в п. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З наданих позивачем відомостей за затримку заробітної плати ОСОБА_1 складених ОСОБА_6 вбачається, що з 2013 року по 2014 рік сума складає - 11447,71 грн., з 2010 року по 2013 рік - 42295,98 грн., з 2000 року по 2009 рік - 50884,12 грн. (а.с.151 - 155, 158-163). Проте, суд не бере до уваги надані відомості, оскільки вони складені особою, яка не уповноважена робити дані розрахунки, отже дані відомості не є належним доказом.

Стаття 233 КЗпП України передбачає строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Рішенням Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього кодексу № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року (справа № 1-5/2012) роз'яснено, що при вирішенні трудового спору стосовно стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та наведені вище норми матеріального права, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення заробітної плати та компенсації за затримку розрахунку та подання відповідної звітності до органів доходів і зборів та Пенсійного фонду України.

Вимога позивача, щодо зобов'язання виконати рішення суду іншим рішенням суду в розумінні ст. 16 ЦК України не є належним способом захисту своїх прав та законних інтересів, тому в задоволенні цієї вимоги також слід відмовити.

Також, що стосується вимоги про зарахування наявного в записах трудової книжки стажу роботи та зарахування його до пенсійного стажу, то ці вимоги є передчасними та заявлені до неналежного відповідача.

Зобов'язання виконати рішення суду іншим рішенням в розумінні ст. 16 ЦК України також не є належним способом захисту своїх прав та законних інтересів, та відповідно до положень ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» передбачена процедура оскарження дій державної виконавчої служби, в разі невиконання або неналежного виконання рішення суду, тому в задоволенні цієї вимоги слід також відмовити.

Крім того, що стосується позовних вимог ОСОБА_1. до Багно Ю.В., як ліквідатора ТОВ «ТВЦ № 1308», слід зазначити, що ані трудове законодавство, ані норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не встановлюють солідарну (субсидіарну) відповідальність керівника підприємства щодо виплати заборгованості по заробітній платі звільнених працівників, а тим більше особисту майнову відповідальність керівника.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, мають право скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідними клопотаннями про витребування доказів та ін.

Судом роз'яснювались учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та, оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, а також норми діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-виробничий центр №1308», Арбітражного керуючого Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно - виробничий центр №1308» Багно Юрія Володимировича про стягнення заробітної плати, зобов'язання керівника ТОВ «ТВЦ № 1308» вчинити певні дії, та рахування роботи в ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308» як страховий пенсійний стаж необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати не підлягають розподілу та компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, ст. 47, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 57-60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору компенсуються за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: К.С. Маштак