Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1455/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

05.08.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

ОСОБА_2 головуючої,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

при секретареві Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_7, - про визначення порядку користування жилим приміщенням та про усунення перешкод у користуванні ним за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 березня 2015 року та на додаткове рішення від 27 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернулася із зазначеним позовом до суду.

Посилалася на те, що вона разом з відповідачем є співвласниками у рівних частках двокімнатної квартири №10, розташованої у будинку №141/5 по вул..6-го Грудня у м.Олександрії . Фактично вона займає житлову кімнату, площею 11,5 кв.м, відповідач з чоловіком кімнату, площею 15,7 кв.м, до якої прилягає балкон.

З 2008 року ОСОБА_6 створює їй перешкоди у користуванні кухнею, коридором, ванною кімнатою а також балконом, чим порушує належне їй право власності на відповідну частину допоміжних жилих приміщень.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила визначити порядок користування квартирою, зобов»язати відповідача усунути їй перешкоди у користуванні належною їй ? часткою квартири шляхом звільнення ? частини площі кухні від особистих речей ОСОБА_6 для встановлення її (позивача) кухонних меблів та холодильника, звільнення ? частини коридору (прихожої) для встановлення її меблів та 1/2 частини вбудованої шафи; зобов»язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні ванною кімнатою, повернувши на місце душової кабіни ванну, та балконом, зобов»язавши відповідача надати їй можливість у денний час доби мати доступ до балкону.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.03.2015 року позов задоволено частково: визначено порядок користування квартирою №10 в буд.№141/5 по вул.. 6 Грудня в м.Олександрії Кіровоградської області, згідно з яким виділено позивачці у користування житлову кімнату, площею 11.5 кв.м , а відповідачці - житлову кімнату, площею 15.7 кв.м., у спільному користуванні залишено вхід до квартири , коридор , ванну кімнату , туалет , кухню та балкон.

Усунено перешкоди ОСОБА_5 у користуванні належною їй 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1: зобов' язано відповідача ОСОБА_6 звільнити частину площі на кухні , а саме винести диван з приміщення кухні для встановлення особистих кухонних меблів та холодильника ОСОБА_5 вздовж лівої стіни від вхідних дверей на кухню, газову плиту залишено у спільному користуванні; зобов»язано відповідача звільнити частину площі спільного коридора від її особистих меблів , а саме меблевої тумбочки , яка розташована в коридорі під стіною довжиною 4.3 м. напроти вхідних дверей в квартиру для встановлення ОСОБА_5 особистих меблів для коридору; зобов»язано відповідача не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні ванною кімнатою, демонтувати душову кабіну і встановити замість душової кабіни ванну; не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні балконом, надавши можливість протягом денного часу доби мати доступ до балкону та можливість користуватися ним.

Додатковим рішенням від 27 березня 2015 року вирішено питання розподілу судових витрат: стягнуто з відповідача на користь позивача 243 грн.60 коп. у відшкодування судових витрат (судового збору).

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_6 просить скасувати його через порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує на те, що між сторонами відсутній спір щодо визначення порядку користування квартирою, оскільки такий порядок склався фактично. Обставини, на які посилалась позивачка як на підставу позову про усунення перешкод у користуванні квартирою, є недоведеними та не відповідають дійсності. Суд неправильно застосував норми матеріального права (ст.391, ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України), оскільки судовому захисту на підставі зазначених норм може підлягати порушене право користування або розпорядження житлом, що перебуває у власності, а не речами у житловому приміщенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, пояснення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є співвласниками у рівних частках квартири №10, що розташована у будинку № 141/5 по вул.. 6-го Грудня у м.Олександрії. Позивач є тіткою відповідача. Відповідач набула право власності на ? частку квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого їй державним нотаріусом Першої Олександрійської нотаріальної контори 19.01.1996 року після смерті її ОСОБА_8, яка сталася 02.02.1995 року.

Встановлено також, що відповідачу на праві власності належить у цьому ж будинку однокімнатна квартира №17. За усною домовленістю, ще до смерті ОСОБА_8, остання з позивачем перейшли проживати до квартири №17, а відповідач повністю займала квартиру №10. Після пожежі у квартирі №17 у 2008 році позивач перейшла проживати у квартиру №10, де зайняла кімнату, площею 11,5 кв.м; іншу житлову кімнату, площею 15,7 кв.м., займає відповідач та її чоловік, залучений до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, без самостійних вимог на предмет спору.

Ще у той час, коли ОСОБА_5 проживала у квартирі №17, ОСОБА_6 зробила ремонт у квартирі №10 із заміною вікон, дверей, переобладнанням ванної та туалетної кімнат, встановленням нових кухонних меблів, зокрема.

Через неприязні відносини між сторонами виник спір щодо користування підсобними приміщеннями квартири: кухнею, ванною кімнатою, коридором, балконом.

Задовольняючи позовні вимоги про визначення порядку користування квартирою, суд першої інстанції, в основному, правильно встановив обставини, які мають значення для ухвалення рішення, застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. З урахуванням порядку користування, що склався між співвласниками фактично, дійшов обґрунтованого висновку про виділ у користування ОСОБА_5 житлову кімнату, площею 11,5 кв.м, а ОСОБА_6 житлову кімнату, площею 15,7 кв.м. Правильним є і рішення у частині залишення у спільному користуванні сторін кухні, ванної кімнати ( з туалетом), коридору та вбудованої шафи. Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає помилковим залишення у спільному користуванні балкону, вихід на який здійснююється із кімнати, площею 15,7 кв.м, тобто, із кімнати, яку займає відповідач з чоловіком. У даному випадку балкон, відповідно до ст.187 ЦК України, є складовою частиною житлової кімнати, якою позивач не має права користуватися ( без згоди відповідача) згідно із встановленим судом порядком користування квартирою. За таких обставин, рішення суду першої інстанції у частині визначення порядку користування квартирою підлягає зміні.

Задовольняючи позов у частині усунення перешкод у користуванні підсобними приміщеннями, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5, через неприязні стосунки із ОСОБА_6 не має можливості належним чином користуватися кухнею та коридором, оскільки у цих приміщеннях встановлені меблі відповідача і немає вільного місця для встановлення відповідних своїх меблів позивачем. За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач створила перешкоди позивачу у користуванні кухнею та коридором і зобов»язав відповідача звільнити місце для встановлення позивачем своїх кухонних меблів та холодильника у кухні та власних меблів у коридорі ( трюмо та вішалки для верхнього одягу).

Проте, не можна погодитись із рішенням суду у частині, якою відповідача зобов»язано також не чинити позивачу перешкод у користуванні ванною кімнатою шляхом демонтажу душової кабіни та встановлення ванни а також надати позивачу можливість користуватися балконом у денний час доби.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що відповідач, замінивши під час ремонту квартири ванну на душову кабіну, не дозволяє відповідачу користуватися нею. Проте, судом не було взято до уваги той факт, що позивач не заперечувала проти переобладнання ванної та туалетної кімнат, встановлення душової кабіни замість ванни. Доказів протилежного ОСОБА_5 не надано. За таких обставин, з урахуванням заперечень відповідача, адекватним способом захисту права позивача користуватися ванною кімнатою є зобов»язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у користуванні ванною кімнатою та обладнанням, встановленим у ній. Доводи відповідача та третьої особи про те, що вони не чинять позивачу перешкод у користуванні ванною кімнатою спростовуються їх поясненнями у суді першої інстанції, показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.

Оскільки вихід на балкон передбачено лише із кімнати, яка відповідно до порядку користування житловими кімнатами квартири, віділена у відокремлене користування відповідача, вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні балконом не підлягають задоволенню, оскільки протилежне, за відсутності згоди на це відповідача, створить останньому перешкоди у користуванні житловою кімнатою. Сушіння білизни позивачу можливо облаштувати у інших підсобних приміщенням квартири, у дворі будинку, тощо на власний розсуд, не створюючи відповідачу перешкод у користуванні спільними приміщеннями.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права за невідповідності висновку обставинам справи, що відповідно до п.п.3,4 ч.1ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про визначення порядку користування квартирою та часткового скасування рішення щодо усунення перешкод у користуванні підсобними приміщеннями з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову у частині усунення перешкод у користуванні душовою кабіною шляхом її демонтажу та встановлення ванни у ванній кімнаті та у частині усунення перешкод у користуванні балконом позивачу відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні приміщеннями, які перебувають у спільному користуванні співвласників не є належним способом захисту, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду від 24 березня 2015 року змінити у частині визначення порядку користування квартирою. Змінити порядок користування квартирою №10 у будинку №141/5 по вул. 6 -го Грудня у м.Олександрії, виділивши у користування ОСОБА_6 крім житлової кімнати, площею 15,7 кв.м, також балкон та виключити балкон із переліку підсобних приміщень, залишених у спільному користуванні ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду від 24 березня 2015 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні ванною кімнатою шляхом зобов»язання ОСОБА_11 демонтувати душову кабіну та встановити замість неї ванну та у частині усунення перешкод у користуванні балконом і ухвалити у цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов»язання ОСОБА_6 демонтувати душову кабіну і встановити замість неї ванну та шляхом надання можливості ОСОБА_5 на протязі денного часу доби мати доступ до балкону і користуватися ним.

У решті рішення суду першої інстанції та додаткове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дн набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: