АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2272/2015 Головуючий у першій інстанції - Сіромашенко Н.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача МузичкоМ.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 50000923 від 29.11.2010, що виникла станом на 26.11.2013 у розмірі 227 843,49 грн., яка складається: з основної суми заборгованості в розмірі 128 209,78 грн., збитків у розмірі 49 213,86 грн., штрафу у розмірі 45 214,18 грн., пені у розмірі 2 105,09 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 3 100,58 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказувало, що 29.11.2010 між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 50000923, відповідно до якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов'язалось надати відповідачу кредит у сумі 173 108,40 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 21 720,00 доларів США, строком на 48 місяців, зі змінною процентної ставки, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, кузов НОМЕР_3, рік випуску 2010, а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі.

Для забезпечення виконання зобов'язань за договором між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу № 50000923 від 30.11.2010, за яким відповідачем було передано у заставу автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, кузов НОМЕР_3, рік випуску 2010, заставною вартістю 288 514,00 грн.

У листопаді 2012 року відповідач звернувся до ТОВ «Порше Мобіліті» з проханням надати додаткову суму кредиту для здійснення платежів за договором добровільного страхування предмету застави. 23.11.2012 між сторонами було погоджено положення додаткової угоди № 1 до договору, відповідно до якої позивачем було надано додаткову суму кредиту у сумі еквівалентній 4 032,68 доларів США в українських гривнях для сплати страхових платежів відповідно до договору добровільного страхування.

Після погодження положень додаткової угоди № 1 позивачем було направлено відповідачеві два її примірники для підпису.

Виходячи з положень додаткової угоди №1, позивачем було надано додаткову суму кредиту з метою страхування предмету застави, а в подальшому надсилалися рахунки для сплати суми кредиту та процентів за користування кредитом з урахуванням положень додаткової угоди № 1. Проте, всупереч домовленості між ними додаткова угода № 1 відповідачем підписана не була.

Починаючи з жовтня 2011 року, відповідач систематично порушував терміни сплати чергових платежів, а починаючи з жовтня 2012 року, перестав виконувати свої зобов'язання за договором, що є підставою для стягнення суми заборгованості.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.08.2014 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що суд не дослідив в повному обсязі матеріалів справи та не надав належної оцінки наявним у справі доказам. Висновок суду про недоведеність факту наявності заборгованості з огляду на те, що між сторонами не було підписано акту звіряння розрахунків, не ґрунтується на вимогах закону та фактичних обставинах справи. Крім того, суд у своєму рішенні жодним чином не відобразив свою правову позицію для відмови з задоволенні вимог про стягнення збитків.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У письмових запереченнях на апеляційну скаргу направлених поштою на адресу суду, представник відповідача просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Колегія суддів, визнала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів оскаржуване рішення суду вказаним вимогам процесуального закону не відповідає.

Так, відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених позивачем вимог.

З вказаним висновком суду погодитися не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 29.11.2010 між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 50000923, відповідно до якого ТОВ «Порше Мобіліті» надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 173 108 грн. 40 копійок, з погашенням Кредиту відповідно до графіку та кінцевим терміном погашення заборгованості до 15.12.2014 на умовах, визначених Кредитним договором. Процентна ставка за Кредитним договором становить 12,5 % річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 50000923 між сторонами було укладено договір застави від 30.11.2010 № 50000923, відповідно до якого відповідач передав в заставу позивачу рухоме майно, а саме: автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, кузов НОМЕР_3, 2010 р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідно до п. 1.3.1. додатку до Кредитного договору розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено в гривні на день укладання кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків в гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в Кредитному договорі.

Згідно пункту 2.4. додатку до Кредитного договору нарахування процентів здійснюється щомісячно: 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається з 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів). Проценти нараховуються на еквівалент суми Кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіку погашення.

Позивачем належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та надано відповідачу суму кредиту в повному обсязі, що не заперечується сторонами. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином не виконав умови договору щодо вчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за його користування, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 26.11.2013 становить 227 843,49 грн., яка складається: з основної суми заборгованості в розмірі 128 209,78 грн., збитків у розмірі 49 213,86 грн., штрафу у розмірі 45 214,18 грн., пені у розмірі 2 105,09 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 3 100,58 грн.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого платежу з повернення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості (п. 8.1. додатку до кредитного договору).

Пунктами 8.2., 8.3. додатку до кредитного договору сторони передбачили, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 відсотків від суми кредиту. За кожен випадок порушення позичальником умов пунктів 5.2., 5.3, 5.4, 8.2 позичальник сплачує компанії штраф у еквіваленті 15 Євро чи 20 доларів США відповідно до еквіваленту суми кредиту у кредитному договорі на момент направлення першої вимоги компанією, та відповідно еквівалент 20 Євро чи 25 доларів США за направлення другої вимоги, та еквівалент 25 Євро чи 30 доларів США за направлення третьої вимоги, у разі її надіслання.

В матеріалах справи міститься детальний розрахунок суми заборгованості за кредитним договором та нарахованих штрафних санкцій, якій зроблений відповідно до первинних документів, пов'язаних з видачею кредиту відповідачу та документів про часткове погашення відповідачем існуючої заборгованості, що відповідає умовам укладеного договору.

Нарахування позивачем трьох відсотків річних також є правомірним, з огляду на вимоги ст. 625 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості, штрафу, пені та трьох відсотків річних, оскільки така відповідальність за порушення зобов'язання передбачена договором та законом.

При цьому, слід зазначити, що відповідачем не надано суду доказів належного виконання зобов'язання, а заперечення останнього щодо безпідставного нарахування штрафних санкцій та невірного обрахунку основної суми заборгованості не ґрунтуються на матеріалах справи, умовах договору та вимогах закону.

Водночас також слід зазначити, що не можуть бути прийняті до уваги заперечення та доводи відповідача щодо недійсності договору кредиту, оскільки такі доводи не були предметом розгляду судом першої інстанції, так як вимог щодо недійсності договору відповідачем під час розгляду даної справи заявлено не було.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з нарахуванням позивачем збитків у сумі 49 213 грн. 86 коп., оскільки таке нарахування не ґрунтується на умовах договору та вимогах ст. 22 ЦК України.

Водночас, як вбачається, з матеріалів справи та пояснено представником позивача в судовому засіданні у суму збитків, окрім витрат, які сплачені позивачем колекторській компанії, також входить сума сплаченого позивачем страхового платежу у розмірі 1 446 грн. 29 коп., який не був сплачений відповідачем, а відтак вказана сума підлягає відшкодуванню за умовами п. 5.6. договору.

Вказана вимоги позивача є обґрунтованою, оскільки у відповідності з п. 5.6. додатку до кредитного договору у разі якщо позичальник не сплатить суми страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, вказаним у пункті 5.5. цього договору, позичальник дає згоду і доручає компанії здійснити від імені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії витрати, понесені останньою у зв'язку із виконанням даного доручення, в порядку передбаченому п. 1.7.3. кредитного договору.

Щодо висновку суду про недоведеність факту наявності заборгованості з огляду на те, що між сторонами не було підписано акту звіряння розрахунків, то такий висновок є необґрунтованим, оскільки проведення звірки розрахунків є правом сторін і не підписання такого акту не може свідчити про відсутність заборгованості, наявність або відсутність якої може бути підтверджена лише певними засобами доказування у їх сукупності.

Також є передчасним висновок суду про недоведеність тієї обставини, що позивач, як юридична особа, належним чином уповноважений надавати фінансові послуги, оскільки матеріали справи містять відомості про реєстрацію позивача, як фінансової установи в Державній комісії з регулювання ринків фінансових послуг України.

З наведеного вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором. Водночас, відповідач, в односторонньому порядку, відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо вчасного повернення кредиту та сплати процентів, а отже в суді знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором. Отже наявна заборгованість підлягає стягненню з відповідача з урахуванням штрафних санкцій, передбачених кредитним договором.

Таким чином, перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів приходить до висновку про їх часткову обґрунтованість, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основна сума заборгованості в розмірі 128 209 грн. 78 коп., штраф у розмірі 45 214 грн. 18 коп., пеня у розмірі 2 105 грн. 09 коп., три відсотки річних в сумі 3 100 грн. 58 коп. та страховий платіж в сумі 1446 грн. 29 коп.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, а тому, рішення суду, у зв'язку з неповним з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та, як наслідок, неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволенні позову.

Також, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати (Т. 1, а.с. 1, 2, 193).

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (м. Київ, вул. Колекторна, 1, ідентифікаційний код 36422974) заборгованість за кредитним договором № 50000923 від 29.11.2010 у сумі 128 209 (сто двадцять вісім тисяч двісті дев'ять) грн. 78 коп., штраф у сумі 45 214 (сорок п'ять тисяч двісті чотирнадцять) грн. 18 коп., пеню в сумі 2 105 (дві тисячі сто п'ять) грн. 09 коп., три відсотки річних у сумі 3 100 (три тисячі сто) грн. 58 коп. та компенсацію сплаченого страхового платежу в сумі 1 446 грн. 29 коп., а всього стягнути 180 075 (сто вісімдесят тисяч сімдесят п'ять) грн. 92 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2,) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (м. Київ, вул. Колекторна, 1, ідентифікаційний код 36422974,) судовий збір у розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) грн. 76 коп.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді