АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ѕ квартири за АДРЕСА_1 у м. Києві належить йому на праві власності в порядку спадкування за заповітом від його померлого батька, а відповідачка, вдова його покійного батька, створює перешкоди у користуванні його майном та відмовляється вселити його, ОСОБА_2, у квартиру.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_2, який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2014 року за ОСОБА_2 визнано право власності на ѕ квартири за АДРЕСА_1 у м. Києві в порядку спадкування за заповітом його покійного батька, ОСОБА_3 /а.с.8-10/.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 358 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановлено, право користування належною ОСОБА_2 на праві власності часткою квартири за АДРЕСА_1 у м. Києві обмежується ОСОБА_1, яка заперечує проти цього й як спадкоємець першої черги, отримала в спадщину від свого покійного чоловіка, ОСОБА_3, ј частини згаданої квартири.

За таких обставин, ОСОБА_2 фактично позбавлений можливості володіти, користуватись та розпоряджатись майном, що належить йому на праві власності.

Враховуючи вищевикладене, а також матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів визнає законними й обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи й долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/31666/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7895/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.