Справа № 683/515/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Андрощука Є.М.

при секретарі Матвіюк О.В., Васічевій О.В., Бадаєвій Н.О.

позивачу ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у лютому 2015р. звернувсь з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 56 092,06 грн. заборгованості за договором позики; 3 120 грн. матеріальної шкоди; 1 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову посилався на те, що 11 лютого 2015р. ОСОБА_4 позичив у нього в борг 2 000 дарів США на строк до 20 лютого 2015р., однак борг не повернув, що становить 56 092,06 грн. (офіційний курс гривні до долара США 25.02.2015р. 100 доларів США 2804,6032 грн.). В результаті цього він поніс збитки в сумі 3 120 грн. у зв»язку з тим, що він (позивач) чотири рази їздив власним автомобілем до місця проживання відповідача в м.Житомир з м.Шепетівки (по 300 км. щоразу) і вартість 1 л. бензину становить 26 грн., а на дорогу витрачав по 30 літрів. Крім того, йому заподіяно відповідачем моральну шкоду, яку він оцінює у 1000 грн., що виразилась у тому, що він (позивач) вживав додаткові зусилля для організації свого життя, так як невиплата коштів зумовила потребу у вжитті додаткових зусиль для забезпечення сім»ї, необхідно було звертатись до суду, консультуватись із юристами. Крім того, у нього були істотні емоційні переживання та незручності із неодержанням належних йому сум, що для нього (позивача) є значними.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просять їх задовольнити, з вищенаведених підстав.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, заперечив проти його задоволення та пояснив, що він ніяких коштів у ОСОБА_1 у борг не брав і ніяких розписок про це не писав, а знає ОСОБА_1 лише як студента.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_4 11 лютого 2015 року позичив у позивача ОСОБА_1 2000 доларів США, які він зобов»язавсь повернути у строк не пізніше 20 лютого 2015р., однак борг у встановлений строк не повернув.

Дані обставини підтверджуються поясненнями позивача ОСОБА_1, письмовою розпискою, написаною власноручно відповідачем ОСОБА_4 та наданою суду позивачем ОСОБА_1 (а.с.21).

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на ті обставини, що він у позивача, вищевказані грошові кошти у борг не брав та не писав про дане розписки, наданої суду ОСОБА_1, з наступних підстав.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №223 П від 18.11.2015р., рукописний текст та підпис на розписці від 11.02.2015р., складеній в м.Житомирі на користь ОСОБА_1, виконані ОСОБА_4 (а.с.77-80).

Тому з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 46 300 грн. боргу за договором позики (2000 х 23,15), у відповідності до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним банком України на 23 грудня 2015р.: за 100 доларів США 2314.6841 грн.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3 120 грн. матеріальної шкоди, що складається з витрат на купівлю пального для поїздок з м.Шепетіки у м.Житомир для повернення боргу, з наступних підстав.

В обґрунтування зазначених вимог, позивачем надано суду п»ять фіскальних чеків на придбання бензину марки А-92 у АЗС-11 ТОВ «ТК-ФАРО» м.Шепетівка: від 09.02.2015р. на суму 300,05 грн.; від 10.02.2015р. на суму 399,84 грн.; від 11.02.2015р. на суму 199,85 грн.; від 19.02.2015р. на суму 400,14 грн.; від 28.02.2015р. на суму 349,96 грн. (а.с.20).

В силу ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, право вимоги у ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про повернення позики виникло після 20 лютого 2015р., тобто у строк визначений договором позики (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Разом з тим, 4 фіскальні чеки, надані суду видані у період з 09.02.2015р. по 19.02.2015р., тобто до настання строку поверненя позики (20 лютого 2015р.).

Крім того, позивачем не надано будь яких доказів та не доведено суду, а в судовому засіданні не встановлено, факт таких поїздок з м.Шепетівка у м.Житомир, в тому числі і 28.02.2015р.

Також, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення 1000 грн. моральної шкод з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, суд виходив з наступних підстав.

Положеннями ч.1 та ч.2 ст.23 ЦК України визначено право особа на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Та визначено у чому моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також, положеннями ст.1167 ЦК України визгначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Разом з тим, чиним законодавством не передбачено стягнення моральної шкоди за невиконання догору позики.

Крім того, на підставі ст.86, ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 1363 грн., що складаються: 463 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог (46 300 грн. х 1 %) та 900 грн. витрат у зв»язку з проведенням судової експертизи, понесених позивачем (квитанція №31 від 04.11.2015р. /а.с.74/).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 60, 84, 88, 208, 209, 212215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 47 200 грн. боргу за договором позики та 1363 грн. судових витрат.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів після проголошення рішення до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський райсуд.

Суддя