Справа № 2-1120/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

16 січня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Войцеховській М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Солом'янського району м. Києва в інтересах Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на проведення судових експертиз, -

В С Т А Н О В И В :

30.10.2014 року прокурор Солом'янського району м. Києва звернувся в інтересах Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь держави вартість витрат на проведення експертизи та досліджень у розмірі 887,04 грн.

Вимоги мотивував тим, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києві від 15.08.2014 року в рамках кримінального провадження 1-кп/760/654/14 відповідача ОСОБА_1 на підставі ч.4 ст.309 КК України було звільнено від кримінальної відповідальності без вирішення питання про відшкодування витрат на проведення судово-хімічної експертизи від 17.06.2014 року №1123х, вартість якої становила 887,04 грн., які відповідно до ч.2 ст.124 КПК України можуть бути стягнути лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Однак, оскільки кримінальне провадження відносно відповідача було закрито не з реабілітуючих підстав, відповідачем був вчинений злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України, встановлена його вина та безпосередній причинний зв'язок між його діями і спричиненою шкодою державі, виходячи з того, що проведення судових експертиз фінансується за рахунок державного бюджету України, тому вважає, що має право на пред'явлення позову в порядку цивільного судочинства на підставі ч.1 ст.1166 ЦК України.

Прокурор прокуратури Солом'янського району м. Києва в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд, врахувавши згоду прокурора, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про залишення позову без задоволення, виходячи з наступного.

На правовідносини, пов'язані з деліктом різних видів, поширюються нормами глави 82 ЦК України, які регулюють правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачаючи право потерпілої особи на відшкодування шкоди, завданої іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Зокрема, на підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для правильного вирішення даного спору слід встановити наявність обставин, які дають підстави для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати шкоду, до яких належать протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина завдавача шкоди. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22.01.2013 року у справі № 3-72 гс 12).

Судом встановлено, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києві від 15.08.2014 року у кримінальному провадженні 1-кп/760/654/14 відповідач ОСОБА_1 був звільнений від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.4 ст.309 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито.

Крім того, в мотивувальній частині ухвали суд вважав, що за вказаних обставин у зв'язку із звільненням ОСОБА_1 від відповідальності та закриттям відносно нього кримінального провадження з нього не можуть бути стягнуті витрати на залучення експерта в сумі 887,04 грн. для проведення Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУ МВС України в м. Києві судово-хімічної експертизи, т. я. відповідно до ч.2 ст.124 КПК України судові витрати покладаються на обвинувачену особу, якщо відносно неї ухвалено обвинувальний вирок, а відносно обвинуваченого ОСОБА_1 не був ухвалений обвинувальний вирок.

За викладених обставин прокурор прокуратури Солом'янського району м. Києва пред'явив позов про відшкодування завданої, як він вважав, державі шкоди в порядку цивільного судочинства на підставі ч.1 ст.1166 ЦК України.

Так, у цивільному праві відповідальність виникає у правопорушника перед потерплою особою і тому для особи, суб'єктивні права якої порушені, умовами цивільно-правової відповідальності є правопорушення як юридичний факт.

При цьому цивільне правопорушення - це протиправна дія або бездіяльність особи, що порушує норми актів цивільного законодавства або умови договору, і з якою договір або закон пов'язують виникнення цивільно-правової відповідальності.

За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України не договірна відповідальність (делікт) виникає лише у разі завдання шкоди неправомірними діями правопорушника, які не відповідають вимогам права, вираженим в актах цивільного законодавства. Тобто, таким чином, при не договірній відповідальності порушуються цивільні відносини, які виникають на підставі будь - яких юридичних фактів, при яких протиправним визнається діяння особи, що порушує заборони, а також прямі приписи певної поведінки учасників правовідносин, встановлені в нормах права.

Не договірна шкода виникає як наслідок порушення абсолютного права потерпілого, причому шкода майну особи означає завдання реальних збитків, які включають втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Настання цивільно-правової відповідальності має місце, якщо між протиправним діянням особи і шкодою існує зв'язок, що дає змогу визначити їх як причину та наслідок. Причинність полягає у тому, що виникнення або зміна одного явища за певних умов необхідно викличе виникнення або зміну іншого явища і є об'єктивним, тобто існує незалежно від свідомості людини.

Причинний зв'язок завжди є конкретним. Він не може бути встановлений шляхом абстрагування від конкретних обставин, за яких виникла шкода, її конкретна причина визначається у кожному окремому випадку, виходячи з явищ, які є необхідними та достатніми для настання шкоди у даному конкретному випадку.

Встановлення причинного зв'язку, що має юридичне значення для настання відповідальності, вважається лише той, який вказує на необхідність, закономірність та неминучість шкоди як наслідку протиправних діянь особи. При цьому протиправне діяння може бути єдиною або головною причиною виникнення шкоди.

Разом з тим, норми глави 82 ЦК України не передбачають право на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування процесуальних витрат, до яких ст. 118 КПК України відносяться витрати на залучення експерта та які відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави в разі їх документального підтвердження.

Нарешті, слід враховувати і безпосередню причину їх виникнення: судові витрати виникають у результаті здійснення кримінального судочинства, а не в результаті злочину. Злочин же є загальною причиною виникнення самого судочинства по даній справі, але не може розглядатися як безпосередня причина витрат, тим більше, що не завжди обраний слідчим шлях доведення є єдино можливим. Розходження в підставах як безпосередніх причинах виникнення витрат визначає відмінність судових витрат від інших сум, що підлягають стягненню з винної особи.

Крім того, безперечно, судові витрати виникають у кримінальному судочинстві в результаті діяльності учасників кримінального процесу, спрямованої на розкриття злочинів. Відомо, що кримінальний процес це значна частина цієї діяльності, оскільки в ньому беруть безпосередню участь не тільки свідки, потерпілі, поняті, експерти, спеціалісти, перекладачі, ай працівники органів дізнання, слідчі, прокурори, судді, адвокати тощо.

Отже, відповідно до запропонованого прокурором формулювання до витрат як завдання шкоди повинні бути віднесені витрати всіх цих осіб зі збирання та дослідження доказів, що суперечить чинному законодавству.

Між тим, судові витрати - це юридичне поняття, межі якого встановлюються кримінально-процесуальним правом з віднесенням до них витрат, пов'язаних з провадженням у кримінальній справі.

Судові витрати покладаються на засуджених, крім сум, що приймаються на рахунок держави.

Так, згідно з рекомендаціями ВСУ щодо необхідності у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності вирішення судом питання про відшкодування судових (процесуальних) витрат (п. 20 ППВСУ від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності») має загальний характер і не означає, що ці витрати мають бути покладені саме на засудженого, оскільки обвинувального вироку у цьому разі не постановляють. Суд, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, повинен вирішити це питання, поклавши процесуальні витрати на державу. У випадку, якщо особу звільнено від оплати витрат, компенсація цих витрат здійснюється не нею, а за рахунок державного бюджету.

Таким чином, оскільки сфера дії ст. 1166 ЦК України поширюється виключно на деліктні правовідносини, а також іншим нормативно-правовим актом врегульований правовий механізм відшкодування процесуальних витрат, то до таких правовідносин підлягають застосуванню положення КПК України щодо відшкодування (компенсації) процесуальних витрат.

Суд виходить із того, що за викладених обставин відсутні правові підстави для стягнення з відповідача витрат на проведення експертизи та досліджень, оскільки такі виплати не є заподіянням державі шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України, а, отже, до спірних правовідносин положення цієї норми застосуванню не підлягають.

Тож суд дійшов висновку щодо недоведеності позивачем усіх елементів складу цивільного правопорушення згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України, оскільки відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 15.08.2014 року встановлено вчинення відповідачем діяння, яке кваліфіковане за ч. 1 ст. 309 К України, потерпілих в даному кримінальному провадженні не визнано, а також вирішено питання про процесуальні витрати, які пов'язані з провадженням у кримінальній справі, які відшкодовуються за правилами кримінального судочинства, тобто стягуються із засуджених або відшкодовуються за рахунок коштів бюджету.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Наявні у матеріалах справи докази, не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення відповідача до цивільної відповідальності, а тому не дають і достатніх правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 1166 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову прокурора Солом'янського району м. Києва в інтересах Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на проведення судових експертиз відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: