АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

16 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» у вересні 2011 року звернулося до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с.2-3/.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 17 січня 2008 року в розмірі 19 060,37 доларів США, що еквівалентно 151 911,20 грн., яка складається з заборгованості по кредиту 11 473, 19 доларів США, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом 5 952, 29 доларів США та пені 1 634,89 доларів США також вирішено питання щодо судових витрат /а.с.184-186, 201/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити в повному, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.188-190, 212-214/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нормами ст.. 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 17 січня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2008-ПМ-5, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 14 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 16,00% на рік з кінцевим терміном повернення 17 січня 2013 року /а.с.14-16/.

Кредитні кошти були отримані ОСОБА_2, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 17 січня 2008 року та не заперечується сторонами /а.с. 85/.

Пунктом 6 кредитного договору сторони погодили відповідальність за неналежне виконання зобовязань і порушення позичальником умов щодо повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 2008-ПМ-5 від 17 січня 2008 року було укладено: договір поруки з ОСОБА_3 № 2008-ПМ/5 від 17 січня 2008 року та договір поруки з ПАТ «Акцент-Банк» № 167 від 20 жовтня 2010 року /а.с.9, 20/.

У порушення умов даного кредитного договору, відповідач свої зобовязання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 29 липня 2011 року утворилася заборгованість в розмірі 19 060,37 доларів США, що еквівалентно 151 911,20 грн., яка складається з заборгованості по кредиту 11 473, 19 доларів США, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом 5 952, 29 доларів США та пені 1 634,89 доларів США, що підтверджується даним позивачем розрахунком заборгованості з врахуванням періодичним погашенням відповідачем заборгованості відповідно до меморіальних ордерів /а.с. 6-7, 125-169/.

Встановивши зазначені обставини та враховуючи наведені норми закону, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Посилання відповідача в своїй апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції при розгляді даної справи не було досліджено всіх обставин по справі, оскільки ухвалюючи рішення керувався лише доводами позивача про неналежне виконання зобовязань відповідача за спірним кредитним договором та не прийняв до уваги доводи наведені відповідачами у своїх запереченнях на позов, які також викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не може прийняти до уваги з наступних підстав.

Щодо посилання відповідачем на те, що судом першої інстанції не було застосовано норми ст. 258 ЦК України, якою встановлено строк позовної давності в один рік для стягнення неустойки за кредитним договором не можна прийняти до уваги, оскільки за змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України). Заява про застосування позовної давності апеляційним судом може бути розглянута, тільки у тому випадку, якщо вона була подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-246цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Також не можна застосувати положення ч.3 ст. 551 ЦК України, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості розмір неустойки не перевищує заборгованості за кредитом та апелянтом не було надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, які мають істотне значення.

Щодо незгоди апелянта з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, колегія суддів приходить до висновку, що останнім не було надано будь-яких інших доказів, розрахунків на підтвердження свого твердження, тому зазначене не можна прийняти до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_4