Справа № 363/3317/13ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л.Ф.
Провадження № 22-ц/780/2846/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 29 13.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Данілова О.М., Сержанюка А.С.

При секретарі - Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія « Оранта» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 березня 2015 р.. у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта » до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про відшкодування шкоди ( суброгація) .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

Позивач 16 серпня 2013 року звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу із ОСОБА_2..

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15 вересня 2009 року між ОСОБА_4 та ВАТ НАСК «Оранта» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № 599811..

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , яка сталася 22 липня 2010 року, застрахований у позивача автомобіль отримав механічні пошкодження. Вартість пошкоджень оцінена на загальну суму 50 920 грн.

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 25 травня 2011 року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні злочину , передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права водіння транспортних засобів на один рік .

Позивач зазначав, що, виконуючи свої договірні зобов'язання, виплатив страхувальнику на підставі розрахунку вказану суму коштів 12. квітня .2012 року, а відтак у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача, винного в заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Саме тому ВАТ НАСК «Оранта» просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 50 920 грн. (в порядку регресу) відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року вказані рішення скасовані , справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

В лютому 2015 року позивач уточнив позовні вимоги, просив відшкодувати шкоду ( в порядку суброгації) , стягнути із ОСОБА_2 50 920 грн та судові витрати.

Крім того, представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням про поновлення строку перебігу позовної давності. Поважність причини пропуску строку перебігу позовної давності обґрунтовує зміною судової практики, яка відбулася у грудні 2013 року вже після звернення позивача до суду з даним позовом (а.с. 178-179).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 березня 2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу , в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права ,, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. В апеляційній скарзі зазначав , що суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суд не відповідають обставинам справи. Зокрема суд не взяв до уваги ту обставину , що строк позивачем пропущений з поважних причин , а відтак висновок суду про відмову у поновленні строку є безпідставним .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 15 вересня 2009 року між ОСОБА_4 та ВАТ НАСК «Оранта» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу

№ 599811, відповідно до умов якого застраховано автомобіль «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 5-8).

Відповідач ОСОБА_2, 22 липня 2010 року , керуючи автомобілем «Сitroen», державний номерний знак НОМЕР_2, допустив зіткнення з автомобілем «Nissan»,державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4, внаслідок чого автомобілю ««Nissan», завдано механічних ушкоджень (а.с. 9 - 10, 17 - 47).

Обставини вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються вироком Вишгородського районного суду Київської області від25 травня 2011 року ( а.с. 11-16) ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2011 року ( а.с. 101-103) Так , судами встановлено , що 22 липня 2010 року близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Сitroen», державний номерний знак НОМЕР_2, на дорозі Десна - Вишгород - Київ у напрямку м. Вишгорода на 29 км вказаної дороги, порушивши п.п. 1.2, 1.5, 2.32, 10.1, 11.2, 12.1 ПДР України, невірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з зустрічним автомобілем марки «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1, тим самим з необережності вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році» ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с. 101 - 103).

Таким чином, наявний безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди саме з вини відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_4 . 26 липня 2010 року звернулася до ВАТ НАСК «Оранта» із заявою про виплату їй страхового відшкодування в зв'язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відповідно до умов договору добровільного страхування транспортного засобу № 599811, укладеного сторонами 15 вересня 2009 року, є страховим випадком (а.с. 45).

Згідно автотоварознавчого дослідженням № НОМЕР_1 _09.08-3, складеного 09 серпня 2010 року, матеріальний збиток, завданий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 як власнику автомобіля «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1, складає 105 673,32 грн ( а.с. 19)

Позивач, 04 квітня та 12 квітня 2012 року, на підставі страхових актів №СТО-11-10885/1 від 01 вересня 2011 року та №СТО-11-10885/2 від 21 листопада 2011 року та розрахунку сум страхового відшкодування до них, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 50 920 грн., що підтверджується платіжними дорученням (а.с. 51 - 55).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 лютого 2014 року позов ВАТ НАСК «Оранта» було задоволено повністю та з ОСОБА_2 в порядку регресу було стягнуто на користь позивача суму проведеного страхового відшкодування у розмірі 50920 грн. і судовий збір у розмірі 509 грн. 20 коп. (а.с. 106 - 107).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2014 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 лютого 2014 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2014 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки порушення закону були допущені як районним судом, так і апеляційним.

При цьому в ухвалі зазначено , що задовольняючи позов відповідно до ст.. 1191 ЦК України та стягуючи з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу , суди не врахували того,що здійснивши страхову виплату , у ВАТ НАСК «Оранта» виникло право вимоги страхового відшкодування в порядку суброгації , а не регресу

Так , у п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « від 01 березня 2013 року № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом першої інстанції вірно встановив, що здійснивши 12. квітня 2012 року страхову виплату власнику пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_4 у розмірі 50 920 грн. у позивача ВАТ НАСК «Оранта» виникло право вимоги страхового відшкодування в порядку суброгації, а не регресу, оскільки відбулася лише заміна особи у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Страхувальник передав свої права страховикові на підставі договору майнового страхування, а саме договору добровільного страхування транспортного засобу № 599811 від 15 вересня 2009 року, сприяв реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У даному випадку регресного права вимоги у позивача не виникло, оскільки одне зобов`язання не було замінене іншим, тобто нового зобов`язання не виникло.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Вказані норми передбачають, що страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні (ОСОБА_4), набув право вимоги відшкодування до заподіювача (ОСОБА_2.) й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, тобто у даному випадку - 22 липня 2010 року. Однак, у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика ВАТ НАСК «Оранта» перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпіла ОСОБА_4) до заподіювача ОСОБА_2 із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не замінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У спірному зобов`язанні лише відбулася заміна кредитора - страхувальник ОСОБА_4 передала страховикові ВАТ НАСК «Оранта», який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу № 599811 від 15 вересня 2009 року, у межах фактичних витрат право вимоги до ОСОБА_2 як особи, відповідальної за завдані збитки, і нового зобов`язання у даному випадку не виникло, а існуюче зобов`язання не переривалося та не припинялося.

Відповідно до ч.2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Отже, якщо для потерпілої ОСОБА_4 у зобов`язанні щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, перебіг строку позовної давності починається з моменту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 липня 2010 року, заміна потерпілої (страхувальника) на страховика ВАТ НАСК «Оранта» не припиняє діючого зобов`язання і до нового кредитора переходять права, що мав первісний кредитор, в тому числі і пред`явити позов у межах вже існуючих строків позовної давності, початком перебігу яких є настання страхового випадку 22 липня 2010 року, оскільки, як зазначалося вище, відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не замінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Як видно із матеріалів справи , з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач - страховик ВАТ НАСК «Оранта» - звернувся до суду лише 16 серпня 2013 року, що видно із поштового штемпеля на конверті (а.с. 57), тобто вже після спливу трирічного строку загальної позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України.

Посилання позивача в апеляційній скарзі ,що суд безпідставно відмовив у клопотанні про поновлення строку позовної давності , не ґрунтуються на вимогах закону , оскільки зазначена представником позивача у клопотанні причина пропуску строку перебігу позовної давності як зміна судової практики, вірно не прийнята судом до уваги та не визнана поважною, оскільки ст. 993 ЦК України в нинішній редакції діє з 01 січня 2004 року, а застосування судами України у своїй судовій практиці поняття суброгації у межах ст. 993 ЦК України мало місце задовго до грудня 2013 року та до звернення позивача до суду з цим позовом. Посилання апелянта , що судова практика змінилася у грудні 2013 року , є безпідставними , оскільки у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня № 4 «« Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди», роз»яснені питання відшкодування шкоди в порядку регресу та суброгації .

Не надав доказів поважності причин пропуску строку позовної давності позивач і до апеляційної скарги .

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача 30 січня 2015 року звернувся до суду з письмовою заявою про застосування строку позовної давності та про відмову з цих підстав у задоволенні позовних вимог ВАТ НАСК «Оранта» (а.с. 181 - 182).

Постановляючи рішення , суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і вимог ,заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 -315, 317,319 ЦПК України , колегія суддів , -

У х в а л и л а ;

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія « Оранта» - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 березня 2015 р.. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді