Провадження № 22-ц/780/2857/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 38 13.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Антоненко В.І., Голуб С.А.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: П»ятннадцята Київська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування,-

встановила:

у жовтні 2014 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа П»ятнадцята Київська державна нотаріальна контора.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що починаючи з листопада 2007 року вона та ОСОБА_5 постійно проживали однією сім»єю, вели спільне господарство, а з 2008 року постійно мешкали в квартирі АДРЕСА_1

Під час шлюбу в них народився син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік ОСОБА_5 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшли: однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 на праві власності на підставі мирової угоди від 17 квітня 2008 року, затверджено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2008 року; земельна ділянка площею 0,0608га., яка розташована на території Забірської сільської ради, СТ «Природа» для ведення садівництва, яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного актана право приватної власності на землю від 06 червня 2013 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №42182; автомобіль Хонда Акорд, державний номерний знак НОМЕР_1, який був придбаний 09 липня 2009 року.

Покійний чоловік позивачки після себе не залишив заповіту, а тому спадкування його всіх прав та обов»язків здійснюються за законом спадкоємцями в порядку черговості. Вона та її малолітній син ОСОБА_5 мають право на спадкування за законом у пергу чергу.

ОСОБА_5 також перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який був розірваний у 2007 році.

За час перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в зареєстрованому шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3, 1982 року народження, та ОСОБА_4, 1987 року народження.

У відповідності до вимог ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги права на спадщину за законом є вона, як дружина померлого, та його діти ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_5 в шестимісячний термін з часу відкриття спадщини до нотаріальної контори, а саме 18 лютого 2014 року вона звернулася від свого імен та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 з відповідними заявами про прийняття спадщини.

Також, 04 квітня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, а тому вони також вважаються такими, що прийняли спадщину.

В липні 2011 року її чоловіку ОСОБА_5 був поставлений діагноз - рак передміхурової залози з больовим синдромом. Під час хвороби чоловік переніс декілька сеансів хіміотерапії, постійно перебував на лікарняному.

Також, у січні 2014 року ОСОБА_5 було призначено І групу інвалідності загального захворювання, що підтверджує, що її чоловік через тяжку хворобу був у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечувати умови свого життя, потребував сторонньої допомоги та матеріальної підтримки.

Увесь час протягом якого хворів її чоловік за ним доглядала лише вона, натомість його дві дочки за весь час тяжкої хвороби батька не запропонували своєї допомоги, а після його смерті не брали у часті у витратах на його поховання.

Під час тяжкої хвороби ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали можливість, але свідомо ухилялись від надання своєму батькові - спадкодавцю будь-якої матеріальної та матеріальної допомоги.

Згідно з ст.1224 ЦК України ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як спадкоємці першої черги, мають бути усунені від спадкування як такі, що ухилялися від обов»язку щодо утримання спадкодавця.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ухилялися від обов»язку щодо утримання спадкодавця, свого батька, позивачка просила усунути їх від права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року у задоволенні позову, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року, та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначила, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ухилялися від обов»язку щодо утримання спадкодавця, свого батька, який перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що з 15 листопада 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у зареєстровано шлюбі, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського РУЮ у м. Києві внесено актовий запис за №1806. Під час шлюбу в них народився син - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про смерть НОМЕР_2.

Після смерті ОСОБА_5 в П'ятнадцятій Київській державній нотаріальній конторі відкрилась спадкова справа за №232/2014 року.

Так до складу майна померлого увійшли: однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 на праві власності на підставі мирової угоди від 17 квітня 2008 року, затверджено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2008 року; земельна ділянка площею 0,0608га., яка розташована на території Забірської сільської ради, СТ «Природа» для ведення садівництва, яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 06 червня 2013 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №42182; автомобіль Хонда Аккорд, державний номерний знак НОМЕР_1, який був придбаний 09 липня 2009 року.

За час свого життя померлий ОСОБА_5 також перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 шлюб між ними був розірваний 14 березня 1995 року. За час перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в зареєстрованому шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3, 1982 року народження, та ОСОБА_4,1987 року народження.

Позивачка та відповідачі подали заяви про прийняття спадщини 18 лютого 2014 року із заявою до П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2., яка діє від свого імені та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_6., ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. 14 квітня 2014 року до нотаріальної контори із заявами звернулися ОСОБА_3. та ОСОБА_4.

Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи померлий ОСОБА_5 з 2010 року постійно хворів. 10 січня 2014 року ОСОБА_5 була встановлена І група інвалідності загального захворювання, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №0084469.

Також до матеріалів справи була долучена медичні карти амбулаторного хворого з матеріалів якої встановлено, що пацієнту ОСОБА_5 з 28 липня 2011 року встановлений діагноз - рак простати.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 24 січня 2014 року причиною смерті ОСОБА_5 став рак передміхурової залози.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

У відповідності до ст.ст.1261,1266 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

У відповідності до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини. У п»яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналіз викладеного передбачає, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов»язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов»язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов»язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. На підставі викладеного, ухилення характеризується як умисна форма вини.

Також на підтвердження своїх тверджень позивачем до матеріалів справи були долучені, виписки з історії хвороби ОСОБА_5 за № 13/13987 від 09 листопада 2013 року, № 13/11106 від 11 жовтня 2013 року, виписка для МСЕК від 18 грудня 2013 року, копія медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_5, однак з наданих матеріалів суду неможливо встановити, що померлий ОСОБА_5 знаходився у безпорадному стані та не міг самостійно забезпечити умов свого життя.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивачем не було доведено той факт, що померлий ОСОБА_5 через тяжку хворобу тривалий час знаходився у безпорадному стані, та потребував стороннього догляду та опіки, а також те, що ОСОБА_3, і ОСОБА_4 ухилялися від надання допомоги померлому ОСОБА_5

Також, доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку відмовивши в задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді