Справа №: 398/2558/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"22" грудня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Тимченко Л.М.

з участю секретаря Міщенко С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрія цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (надалі Позивач) звернулася до суду із цивільним позовом до ОСОБА_2 (надалі Відповідач) про стягнення матеріальної шкоди в сумі 15 000 грн. на придбання ліків, що підтверджується чеками, 9 000 грн., витрачених на придбання особистих речей, що пошкоджені під час ДТП та на відшкодування моральної шкоди в сумі 15 000 грн., заподіяної кримінальним правопорушенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 квітня 2014 року внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження. Автомобілем керував ОСОБА_2, відносно нього було порушено кримінальну справу за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Просив суд прийняти позовну заяву до розгляду в рамках кримінального провадження.

В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини, пояснивши суду, після ДТП у кримінальному провадженні він звернувся із цивільним позовом до ОСОБА_2 Позивач стверджує, що того дня він переходив проїзну частину дороги, однак внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження, які за висновком судово медичної експертизи віднесені до середнього ступеня тяжкості. Завдана йому ДТП матеріальна та моральна шкода не відшкодована, а тому відповідно до вимог ст. 50 КПК України просить суд стягнути з відповідача в повному обсязі завдану йому матеріальну та моральну шкоду, заподіяну злочином.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, вказує, що пошкоджених речей не було, визнає, що він зупинився після ДТП, викликав швидку, не залишив місце ДТП, а вже через декілька днів бачив потерпілого без гіпсу, однак згодом позов визнав частково, оскільки потерпілий дійсно лікувався, він поніс певні витрати на лікування. Стверджує, що пропонував потерпілому 3 000 грн. на лікування, однак він відмовився та вимагав від нього значно більше коштів, тому він відкликав переказ коштів. Визнає, що між ним та потерпілим виникли неприязні стосунки. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди не визнає.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали кримінальної справи та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 19, 20, 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1187, 1192, 1193 ЦК України.

Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України.

За загальним правилом відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. При вирішенні питання про відшкодування шкоди підлягають зясуванню такі питання: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням заподіювача вини та вини останнього в заподіянні шкоди.

За змістом ст. 1187 ЦК України обовязок по відшкодуванню шкоди покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншими обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини.

Відповідно до вимог ст. ст. 1192, 1193 ЦК України розмір збитків що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідно для відновлення пошкодженої речі, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Судом враховується вина потерпілого та матеріальне становище фізичної особи, яка завдала шкоди.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського віддання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Суд вважає, що ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі, оскільки в момент скоєння ДТП він керував автомобілем, тобто був володільцем цього транспортного засобу, тобто джерела підвищеної небезпеки.

Судом встановлено, що 07 квітня 2014 року близько 20 год. ОСОБА_2 керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ» д.н.з. В14782ВН рухаючись по пр. Леніна в м. Олексанжрія від площі Леніна в напрямку вул. ОСОБА_3, грубо порушив вимоги ПДР, а саме п.п. 1.5, 2.3, 12.2, 12.3 та 18.1, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки, продовжив рух через пішохідний перехід, що розташований по пр.. Леніна, внаслідок чого допустив наїзд керованим автомобілем на пішохода ОСОБА_1, який переходив проїзну частину дороги по пішохідному переходу з права наліво щодо напрямку руху автомобіля, керованого ОСОБА_2

Суд дійшов висновку, що саме внаслідок порушення водієм п.п 1.5, 2.3, 12.2, 12.3 та 18.1 ПДР і сталась ДТП, внаслідок якої потерпілий отримав тілесні ушкодження.

Суд приймає до уваги, що володільцем транспортного засобу ОСОБА_2 не було застраховано цивільну відповідальність.

Судом також встановлено, що відносно відповідача було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за фактом ДТП, що мало місце 07 квітня 2015 року, внаслідок якого позивачу було завдано тілесні ушкодження, середнього ступеня тяжкості.

Судом враховано, що за матеріалами кримінальної справи була призначена та проведена судово - медична експертиза за постановою слідчого щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 отриманих при ДТП.

Суд приймає до уваги висновок судово-медичної експертизи №148 від 11 червня 2015 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_1 внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого підголівчатого перелому проксимального відділу лівої малогомілкової кістки, гемартрозу лівого колінного суглобу, які віднесені до категорії середнього ступеня тяжкості.

За вироком Олександрійського міськрайоного суду від 28 січня 2015 року ОСОБА_2 було засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу в розмірі 5 100 грн.

Згідно ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2015 року вирок Олександрійського міськрайонного суду від 28 січня 2015 року стосовно ОСОБА_2 в частині розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 скасовано, призначено в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, у тому ж суді, в іншому складі суду.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження цивільний позов був предявлений потерпілим у порядку ст. 50 КПК України, тобто норми, яка встановлює права потерпілого та цивільного позивача.

Суд приймає до уваги, що до суду позивачем не надані докази понесених витрат на лікування від кримінального правопорушення, оскільки відсутні чеки, квитанції на підтвердження понесених ним витрат на лікування.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позивачем не доведено розміру понесених витрат на лікування, оскільки відсутні належні докази понесених витрат. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності своїх вимог, а також керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми 15 000 грн. понесених витрат на лікування та стягнення суми 9 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження в суді.

Твердження позивача, що внаслідок ДТП було пошкоджено його речі, а саме планшет, телефони, наручний годинник, куртка, взуття, штани, вартістю 9 000 грн., відновлювати які було недоцільно, суд визнає непереконливими та не приймає до уваги, оскільки до суду не було надано жодного доказу на підтвердження цього. Такі докази також відсутні в матеріалах кримінального провадження. Надану судом можливість предявити до суду пошкоджені речі позивач не використав належним чином, тому суд не входить в оцінку доказів щодо розміру збитків, завданих ДТП, що визначена позивачем.

За змістом ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відшкодування моральної шкоди можливе лише за умови правомірних діянь позивача. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної чи юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдані каліцтвом, іншими ушкодженням здоровя або смерті фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Оскільки обовязок по доказуванню покладений на сторони суд вважає, що позивачем було доведено суду яких саме моральних та психічних страждань було йому завдано внаслідок ДТП, які він оцінює в 15 000 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 15 000 грн. то в цій частині цивільний позов підлягає задоволенню повністю, оскільки до суду позивачем надані докази чому, виходячи з яких критеріїв чи міркувань він оцінює моральну шкоду саме в таких розмірах, позивач у справі, який є потерпілим у кримінальному провадженні свої моральні страждання , що отримані внаслідок ДТП, оцінює в сумі 15 000 грн.

Суд приймає до уваги, що потерпілому дійсно було завдано моральні страждання, він потребував додаткових заходів для організації свого життя. Враховуючи характер, обсяг і тривалість душевних, моральних та психічних страждань, що позивач зазнав при вирішенні питання про відшкодування шкоди, що завдана злочином, ступінь вини відповідача, обставин скоєння кримінально правопорушення, поведінку відповідача та поведінку позивача в тому, що сталось 07 квітня 2014 року, виходячи із обставин ДТП, стану здоровя позивача, приймаючи до уваги матеріальне становище і позивача, і відповідача, суд погоджується із доводами позивача та виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, оцінює його моральні страждання саме в сумі 15 000 грн., що адекватно відображає перенесені ним моральні страждання, враховуючи, що саме дії відповідача, що призвели до ДТП спричинили позивачу тілесні ушкодження та призвели до його моральних страждань.

Суд не погоджується із позицією відповідача про відсутність його вини та розцінює її як спосіб уникнути відповідальності, оскільки за матеріалами кримінальної справи він свою вину визнавав повністю, та у скоєному щиро каявся.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи викладенні обставини та керуючись ст.ст. 4-11, 15, 16, 19, 20, 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1187, 1192, 1193 ЦК України та ст.ст. 3-12, 15, 57- 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

суму 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що завдана кримінальним правопорушенням.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з часу проголошення рішення.

Суддя: