Справа № 142/798/15-ц Провадження № 22-ц/772/3032/2015Головуючий в суді першої інстанції Щерба Н. Л.
Категорія 44 Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Марчук В.С.

Суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення із житлового будинку та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права користування житловим будинком, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Лукавського Анатолія Вікторовича на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про виселення.

Позовні вимоги мотивував наступним. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за НОМЕР_1 від 27 січня 2014 року, позивач є власником житлового будинку та присадибноїземельної ділянки по АДРЕСА_1. Дане право власності зареєстроване на підставі рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 10.10.2013 року.

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня

2014 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та вирішено: витребувати у ОСОБА_3 із незаконного володіння і користування

житловий будинок по АДРЕСА_1 і присадибну земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою; усунути перешкоди в користуванні належним ОСОБА_2 на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1 та присадибною земельною ділянкою за тією ж адресою, шляхом виселення ОСОБА_3 з наведеного будинку, без надання іншого жилого приміщення.

Оскільки відповідачка ОСОБА_3 проживає у зазначеному будинку без законних підстав та тим створює для позивача перешкоди у його користуванні, а у добровільному порядку відповідачка виселитись відмовляється, ОСОБА_2 просив суд виселити ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла зі зняттям її з реєстрації місця проживання у вказаному будинку.

Відповідачка ОСОБА_3 позову ОСОБА_2 не визнала та, у свою чергу, звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю і визнання права користування житловим будинком.

Усною ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 08.07.2015 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднаний в одне провадження в силу ст. 123 ЦПК України.

Свої вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 мотивувала наступним.

Будинок АДРЕСА_1 позивач-відповідач ОСОБА_2 успадкував після смерті свого батька ОСОБА_5, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

До цього, мати ОСОБА_2 - ОСОБА_6 залишила свого чоловіка та батька позивача-відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у грудні 1982 року і виїхала разом з дітьми з смт. Піщанка, розділивши за рішенням суду спільно нажите майно.

Восени 1988 року ОСОБА_3 поселилася як квартиронаймач у будинку АДРЕСА_1, належному ОСОБА_5 та проживаючому у даному будинку після розподілу майна з дружиною.

З кінця грудня 1988 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 стали проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина у цьому будинку, а з січня 1989 року за згодою власника будинку ОСОБА_3 була зареєстрована у ньому, де разом з ОСОБА_5 прожили 24 роки до його смерті та в якому вона продовжує проживати і в даний час.

ОСОБА_3 вказувала, що у них з покійним ОСОБА_5 був спільний бюджет, спільне господарство; за час їх спільного проживання вони встановили у будинку два види опалення, проводили ремонтні роботи, займалися обробітком присадибної земельної ділянки; разом відпочивали та відзначали у колі друзів і знайомих різні св`ята.

По смерті ОСОБА_5 ОСОБА_3 його похоронила та провела всі необхідні поминальні обряди. З того часу відповідачка-позивачка продовжує доглядати домогосподарство та земельну ділянку, власного житла вона не має.

Виходячи з вказаних обставин та ст. ст. 403, 405 ЦК України, ОСОБА_3 просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 з грудня 1988 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а також визнати за нею право користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення із житлового будинку зі зняттям з реєстрації - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено встановити факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживали однією сім`єю в період з грудня 1988 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати за ОСОБА_3 право користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 Вирішене питання судових витрат.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Лукавський А. В. оскаржив рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким первісний позов ОСОБА_2 задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

В ході розгляду справи були встановлені наступні обставини.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за НОМЕР_1 від 27 січня 2014 року, позивач є власником житлового будинку та присадибноїземельної ділянки по АДРЕСА_1. Дане право власності зареєстроване на підставі рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 10.10.2013 року (а/с 6).

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня

2014 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та вирішено: витребувати у ОСОБА_3 із незаконного володіння і користування житловий будинок по АДРЕСА_1 і присадибну земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою; усунути перешкоди в користуванні належним ОСОБА_2 на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1 та присадибною земельною ділянкою за тією ж адресою, шляхом виселення ОСОБА_3 з наведеного будинку, без надання іншого жилого приміщення (а/с 8-9).

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року залишене без змін (а/с133-134).

З основного та зустрічного позовів і пояснень сторін встановлено, що з 1988 року ОСОБА_3 проживає у буд. АДРЕСА_1, власником якого на той час був ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а/с 68).

З того ж основного позову та пояснень представника ОСОБА_2 - адвоката Лукавського А.В. встановлено, що рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року про усунення перешкод у користуванні належним ОСОБА_2 на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1 та присадибною земельною ділянкою за тією ж адресою, шляхом виселення ОСОБА_3 з наведеного будинку, без надання іншого жилого приміщення, у примусовому порядку не виконувалося. Більше того, ОСОБА_2 не звертався до виконавчої служби з виконавчим листом про примусове виконання вказаного рішення суду.

За обставин наявності вказаного рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року, яке є законним, ніким не зміненим та не скасованим, суд першої інстанції не вправі не брати його до уваги та переоцінювати докази і робити висновки про підставність чи безпідставність прийнятого рішення.

Обставини, встановлені при розгляді іншої справи можуть бути лише підставою для перегляду рішення суду, яке набрало законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами, виходячи з норми п.1 ч.2 ст. 361 ЦПК України.

З огляду на викладене, суд неправомірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3 через відсутність підстав для виселення.

Зазначений позов, на думку колегії суддів, дійсно не підлягає до задоволення але з інших наступних підстав.

Відповідно до норми ст.124 Конституції України,судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу", завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Згідно із даним Законом, примусове виконання рішень у порядку, передбаченому законом, покладається на державних виконавців районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби, якими є начальник, заступник начальника, головний державний виконавець, старший державний виконавець, державний виконавець районного, міського (міста обласного значення), районного у місті відділу державної виконавчої служби.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються тим же Законом України "Про виконавче провадження".

Оскільки, як уже було вказано, існує законне рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та вирішено витребувати у ОСОБА_3 із незаконного володіння і користування житловий будинок по АДРЕСА_1 і присадибну земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою і усунути перешкоди в користуванні належним ОСОБА_2 на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1 та присадибною земельною ділянкою за тією ж адресою, шляхом виселення ОСОБА_3 з наведеного будинку, без надання іншого жилого приміщення (а/с 8-9), то ОСОБА_2 слід захищати своє право на користування вказаним житловим будинком шляхом виконання вказаного рішення.

Стаття 4 ЦПК України вказує, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений Законами України.

Стаття 16 ч.2 ЦК України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів, жоден з яких не вказаний у позовній заяві ОСОБА_2

Виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, як вимагає ОСОБА_2, передбачене ст.116 ЖК України. Проте, у заявленому позові відсутні посилання, як на вказану статтю так і на підстави, за яких таке виселення можливе.

Щодо вимоги про зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання - в будинку АДРЕСА_1, де вона зареєстрована з 13.01.1989 року (а/с 69-71), то відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а саме - ст. 11 Закону, питанням зняття з реєстрації місця проживання громадян займаються реєстраційні органи виконавчої влади, які не є відповідачами у позовній заяві.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 не являється наймачем чи членом сім`ї власника будинку - ОСОБА_2 і він не має перед нею жодних зобов`язань, не є підставою для задоволення позову.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними і не підлягають до задоволення.

Що стосується оскарження рішення суду в частині задоволення зустрічного позову, то колегія суддів приходить до наступного.

Задовольняючи даний зустрічний позов, суд виходив з обставин, що ОСОБА_3 і покійний ОСОБА_5 - батько ОСОБА_2, проживали в будинку АДРЕСА_1 з осені 1988 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року та були пов`язані спільним побутом: вели спільне господарство, за спільні кошти проводили ремонтні роботи та роботи по благоустрою будинку, доглядали присадибну земельну ділянку.

Вказані обставини судом встановлені з пояснень сторін та їх представників, показів свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Відповідно до запису в будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_3 зареєстрована за вказаною адресою на постійне місце проживання з 13 січня 1989 року (а/с 69-71).

З показів уже вказаних свідків встановлено, що ОСОБА_3 доглядала за хворим ОСОБА_5, займалася його похоронами та поминальними обрядами, встановила пам`ятник на могилі ОСОБА_5

Про проживання ОСОБА_3 та покійного ОСОБА_5 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу, говорить і довідка Піщанської селищної ради № 977 від 31.08.2012 року на а/с 62 .

Вказані обставини відповідають дослідженим доказам та нічим не спростовуються апелянтом.

Виходячи з викладених обставин та норми п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, якою суд керувався, ухвалюючи рішення в частині зустрічного позову, висновок суду про задоволення вимоги про встановлення юридичного факту є підставним.

Доводи апеллянта про те, що суд, задоволивши вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, порушив вимоги ст.3 СК України, помилкові.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я може бути створена на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як видно з рішення народного суду Піщанського району Вінницької області від 3 грудня 1983 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розподіл майна та витребування особистого майна, у вказаному позові. ОСОБА_6 заявила, що вони з ОСОБА_5 прожили в зареєстрованому шлюбі з 23.01.1972 року по 15.12.1982 року. А на час розгляду справи вона створила нову сім`ю та виїхала на постійне місце проживання до своїх батьків (а/с74).

Зазначені обставини, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України звільнені від доказування.

Те, що громадяни України, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, припиняють шлюбі стосунки та створюють нові сім`ї без шлюбу, стало практикою та породило норму ч. 3 ст. 3 СК України, де вказано, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки і норму п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України - про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Твердження апелянта, що суд не мав права встановлювати вказаний юридичний факт, оскільки ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, суперечить зазначеним правовим нормам, а фраза, що такий факт суперечить моральним засадам суспільства - голослівна, безпідставна, тому, що суспільство підштовхнуло законодавця прийняти вказані правові норми, які регулюють проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Доброзичливі стосунки між колишнім подружжям, не спростовують встановленого судом юридичного факту, як і прийняття позивачем ОСОБА_2 спадщини після смерті батька ОСОБА_5 тому, що відповідно до норми ч.2 ст. 21 СК України, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, оскільки норма п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України діє лише з 01.01.2004 року, відповідно до прикінцевих та перехідних положень СК України і прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, то вказаний юридичний факт слід встановити з 01.01.2004 року по день смерті ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Враховуючи наявність рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та вирішено, зокрема, усунути перешкоди в користуванні належним ОСОБА_2 на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1 та присадибною земельною ділянкою за тією ж адресою, шляхом виселення ОСОБА_3 з наведеного будинку, без надання іншого жилого приміщення, підстави для задоволення вимог ОСОБА_3 про визнання її права користування вказаним житловим будинком, відсутні.

За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Рішення суду першої інстанції, як ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у рішенні, обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первинного позову та про часткове задоволення зустрічного позову, а саме: встановлення факту проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, однією сім`єю без шлюбу з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року; у задоволенні інших вимог зустрічного позову - відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лукавського Анатолія Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла зі зняттям з реєстрації місця проживання - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, однією сім`єю без шлюбу з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року. У задоволенні інших вимог зустрічного позову - відмовити.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення і з цього ж моменту може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

ГОЛОВУЮЧА /підпис/

СУДДІ /підписи/

З оригіналом згідно В.С. Марчук