Справа № 376/177/15 Головуючий у І інстанції Ярошенко С.М.
Провадження № 22-ц/780/6177/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 04.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

4 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Поліщука М.А., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Роговська Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року у справі за позовом прокурора Сквирського району Київської області до Головного управління Держземагентства у Київській області, Реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсними наказів та договорів оренди земельних ділянок, скасування рішення про держану реєстрацію договорів оренди землі, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року прокурор Сквирського району Київської області звернувся до суду з позовом до ГУ Держземагентства у Київській області, Реєстраційної служби Сквирського РУЮ Київської області, ОСОБА_2, в якому просив визнати недійсними накази ГУ Держземагентства у Київській області від 5 та 12 грудня 2013 року про надання ОСОБА_2 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства загальною площею 544,6696 га, що розташовуються в межах Сквирського району Київської області; визнати недійсними накази ГУ Держземагентства у Київській області від 3, 7, 11, та 19 лютого 2014 року про затвердження документації із землеустрою та передачі указаних земельних ділянок в оренду ОСОБА_2; визнати недійсними договори оренди земельних ділянок, укладені між відповідачами 7 квітня 2014 року та скасувати рішення Реєстраційної служби Сквирського РУЮ Київської області від 19 червня 2014 року про державну реєстрацію цих договорів; зобов'язати ОСОБА_2 повернути ГУ Держземагентства у Київській області вказані земельні ділянки.

Після відкриття провадження у справі прокурор подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки, посилаючись на те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання потенційного рішення суду про задоволення позову через ймовірність укладення ОСОБА_2 на підставі договорів оренди від 7 квітня 2014 року інших договорів суборенди земельних ділянок.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року заяву задоволено.

Накладено арешт на земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 544,6696 га, які перебувають у користуванні ОСОБА_2 на підставі договорів оренди від 7 квітня 2014 року та розташовуються в межах Сквирського району Київської області із зазначенням їх кадастрових номерів.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, відповідач ОСОБА_2, через адвоката Уварову Ю.В., подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

За правилами ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачено перелік видів забезпечення позову, який не є вичерпний. При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Згідно до роз'яснень, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року при розгляді заяви про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Накладаючи арешт на земельні ділянки, які являються власністю держави та перебувають у користуванні відповідача згідно укладених договорів оренди, суд першої інстанції виходив з того, що даний вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам, оскільки заборона розпорядження орендованим майном у вигляді арешту майна стосується на даний момент, користувача, орендаря цього майна, яке знаходиться у нього в оренді. При цьому прокурором зазначено, що забезпечення позову є необхідним з метою уникнення подальшого укладення ОСОБА_2 інших договорів суборенди спірних земельних ділянок, що дає всі підстави для застосування п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України щодо заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Тому колегія суддів, перевіряючи ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відхиляє апеляційну скаргу та залишає ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, 312, 313, п.4 ч.1 ст.314, 315, 317, 319, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: