АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1224/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3278/15Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Лобова О.А., Обідіної О.І.,

при секретарі: Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 вересня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Горизонт" до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Горизонт" (далі - ТОВ «ВКФ «Горизонт») звернулося в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними.

В позовній заяві позивач посилався на те, що 11 червня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали між собою договір відступлення права вимоги, згідно до якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 право вимоги до позивача коштів, які були ним ніби-то отримані в якості авансу за будівлю виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів по АДРЕСА_1 і право вимоги підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру без номеру від 12 березня 2012 року та гарантійним листом без номеру від 12 березня 2012 року.

Позивач зазначав, що гарантійний лист від імені директора ТОВ «ВКФ «Горизонт» підписаний невідомою особою, а не директором, прибутковий касовий ордер заповнений та підписаний невідомою особою без зазначення її посади, імені та по-батькові. Стверджує, що будь-яких договорів про отримання авансу за будівлю виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів по АДРЕСА_1 товариство не укладало з ОСОБА_4, не отримувало 4 000 000,00 грн. в якості авансу за вказані будівлі.

На підставі наведеного, позивач просив:

визнати недійсним правочин з передачі ТОВ «ВКФ «Горизонт» 4 000 000 гривень авансу за будівлю виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів по АДРЕСА_1, який зафіксований в квитанції до прибуткового касового ордеру без номеру від 12 березня 2012 року та гарантійному листі без номеру від 12 березня 2012 року;

визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 11 червня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2;

визнати квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 12 березня 2012 року, видану від імені ТОВ «ВКФ «Горизонт», в якій зазначено про отримання ТОВ «ВКФ «Горизонт» від ОСОБА_4 4 000 000 гривень в якості оплати договору про отримання авансу за будівлю виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів та гарантійний лист від 12 березня 2012 року, виданий від імені ТОВ «ВКФ «Горизонт» щодо підтвердження отримання від ОСОБА_4 через касу підприємства 4000000 гривень документами, які не створюють для ТОВ «ВКФ «Горизонт» будь-яких зобов'язань майнового характеру перед ОСОБА_4

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 вересня 2015 року позов ТОВ «ВКФ «Горизонт» задоволено.

Визнано недійсним правочин з передачі ТОВ «ВКФ «Горизонт» 4 000 000 гривень авансу за будівлю виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів по АДРЕСА_1, який зафіксований в квитанції до прибуткового касового ордеру без номеру від 12 березня 2012 року та гарантійному листі без номеру від 12 березня 2012 року.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 11 червня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Визнано квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 12 березня 2012 року, видану від імені ТОВ «ВКФ «Горизонт», в якій зазначено про отримання ТОВ «ВКФ «Горизонт» від ОСОБА_4 4 000 000 гривень в якості оплати договору про отримання авансу за будівлю виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів та гарантійний лист від 12 березня 2012 року, виданий від імені ТОВ «ВКФ «Горизонт» щодо підтвердження отримання від ОСОБА_4 через касу підприємства 4 000 000 гривень документами, які не створюють для ТОВ «ВКФ «Горизонт» будь-яких зобов'язань майнового характеру перед ОСОБА_4

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ВКФ «Горизонт», оскільки рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції, зокрема, встановлено, що 11 червня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно до якого ОСОБА_4 - первісний кредитор, надає, а ОСОБА_2 - новий кредитор, приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором щодо отримання авансу за будівлю виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів по АДРЕСА_1, укладеними між первісним кредитором та ТОВ «Виробнича комерційна фірма «Горизонт», що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру б/н від 12 березня 2012 року та гарантійним листом б/н від 12 березня 2012 року (основне зобов'язання).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ВКФ «Горизонт», місцевий суд виходив з того, що квитанція до касового ордеру від 12 березня 2012 року та гарантійний лист від 12 березня 2012 року не підтверджують факту передачі грошової суми в розмірі 4 000 000 гривень в касу ТОВ «ВКФ «Горизонт» від ОСОБА_4 в якості авансу за виробничий корпус швейного цеху та будівлі гаражів ТОВ «ВКФ «Горизонт», а тому визнав правочин з передачі ТОВ «ВКФ «Горизонт» 4 000 000 гривень авансу за будівлю виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів по АДРЕСА_1, який відображений в квитанції до прибуткового касового ордеру без номеру від 12 березня 2012 року та гарантійному листі без номеру від 12 березня 2012 року недійсним з підстав, які встановлені ст.ст. 203 ч.1, 207 ч.2, 234 ЦК України.

Окрім того, враховуючи висновок почеркознавчої експертизи № 511 від 12 червня 2015 року, суд першої інстанції прийшов до переконання про фальшивість документів, якими посвідчувався факт передачі коштів, та встановив факт відсутності у ОСОБА_5, на момент укладення між ним та ОСОБА_2 договору від 11 червня 2014 року, будь-яких вимог до ТОВ «ВКФ «Горизонт», у зв'язку з чим визнав недійсним договір про відступлення права вимоги, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від 11 червня 2014 року.

Проте, колегія суддів, з такими висновками місцевого суду погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2012 року між ОСОБА_4 та ТОВ «ВКФ «Горизонт» укладений договір купівлі-продажу будівлі виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів по АДРЕСА_1.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 12.03.2012 року прийнято від ОСОБА_4 аванс за будівельно-виробничий корпус швейного цеху та будівлі гаражів 4 000 000 грн.

Відповідно до гарантійного листа ТОВ «ВКФ «Горизонт» зобов'язалось переоформити даний об'єкт у нотаріуса до 01.06.2014 року на ім'я ОСОБА_4

11 червня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача з вимогою негайно повернути грошові кошти в розмірі 4 000 000,00 грн. внаслідок нікчемності правочину, що підтверджується копією вимоги та копією поштової квитанції про надіслання вимоги від 11.06.2014 року. Проте, відповідач вимогу не виконав; у нього утворилась заборгованість перед ОСОБА_4

11.06.2014 року між ОСОБА_4 (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) укладений договір про відступлення права вимоги.

Згідно п.1.1 договору Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв на себе право вимоги, що належить Первісному кредиторові, і стає Кредитором за Договором щодо отримання авансу за будівлю виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів по АДРЕСА_1, укладеним між Первісним кредитором та ТОВ «ВКФ «Горизонт», що підтверджується квитанцією до прибуткового ордера б/н від 12 березня 2012 року та Гарантійним листом б/н від 12 березня 2012 року (Основне зобов'язання).

Відповідно до п.1.2. Договору про відступлення права вимоги, Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов'язань за Основним зобов'язанням.

Згідно акту прийому-передачі документів, підписаного сторонами та на виконання п.2.1 договору від 11.06.2014 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 наступні документи:

Гарантійний лист б/н від 12.03.2012 року, виданий ТОВ «ВКФ «Горизонт» на ім'я ОСОБА_4; квитанцію до прибуткового ордера б/н від 12.03.2012 року, вимогу про оплату боргу від 11.06.2014 року та поштову квитанцію про її направлення ТОВ «ВКФ «Горизонт» від 11.06.2014 року.

Вказані обставини справи встановлені рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ВКФ «Горизонт» про стягнення грошових коштів, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ТОВ «ВКФ «Горизонт» про стягнення грошових коштів.

Стягнуто з ТОВ «ВКФ «Горизонт» на користь ОСОБА_2 4 100 943, 56 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2014 року набрало законної сили та є чинним, про що не заперечує представник ТОВ «ВКФ «Горизонт».

Відтак, обставини встановлені рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2014 року не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із рішення суду також вбачається, що в ході розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ВКФ «Горизонт» про стягнення грошових коштів, представник ТОВ «ВКФ «Горизонт» позов визнавав, про що було надано відповідну заяву про визнання позову.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не можесуперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Факт передачі та отримання авансу за будівельно-виробничий корпус швейного цеху та будівлі гаражів на суму 4 000 000 грн., доведений та встановлений рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2014 року, яке набрало законної сили та є чинним, і має приюдиційне значення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що аванс це грошова сума або інші матеріальні цінності, що видаються наперед у рахунок належних платежів за товари, роботи, послуги і т. ін.

Тобто, аванс являється способом платежу та виконує функцію попередньої оплати, який у даному випадку був сплачений за будівельно-виробничий корпус швейного цеху та будівлі гаражів, та у послідуючому стягнутий за рішенням суду.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неналежності як доказу у справі ксерокопії висновку експерта №511 від 12.06.2015 року, у якому зазначено, що підпис у гарантійному листі від 12.03.2012 року виконано не директором ТОВ «ВКФ «Горизонт» ОСОБА_6 , а іншою особою з унаслідуванням його підпису.

Так, як передбачено ч.1 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

У п. 17 Постанови Пленуму ВСУ України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулює провадження у справі до судового розгляду» викладена правова позиція, відповідно до якої, висновок експерта може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Нормами цивільно-процесуального кодексу встановлений порядок дослідження та оцінки доказів по справі.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У матеріалах справи наявна лише ксерокопія висновку експерта №511 від 12.06.2015 року про здійснення підпису у гарантійному листі від 12.03.2012 року не директором ТОВ «ВКФ «Горизонт» ОСОБА_6, а іншою особою з унаслідуванням його підпису.

Згідно даної ксерокопії почеркознавча експертиза була проведена на підставі постанови слідчого по кримінальному провадженню, але ксерокопія документу належним чином не завірена підписом відповідальної посадової особи та печаткою установи.

Тобто, вказана ксерокопія експертизи не може вважатися належним доказом як в розумінні ст. 66 ЦПК України так і ст. 64 ЦПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для задоволення позову про визнання недійсним правочину з передачі ТОВ «ВКФ «Горизонт» 4 000 000 гривень авансу за будівлю виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів по АДРЕСА_1, який зафіксований в квитанції до прибуткового касового ордеру без номеру від 12 березня 2012 року та гарантійному листі без номеру від 12 березня 2012 року - відсутні.

Помилковим є також висновок суду про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 11.06.2014 року, з підстав фальшивості квитанції та гарантійного листа від 12.03.2012 року.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як уже зазначалося рішенням суду факт передачі та отримання авансу за будівельно-виробничий корпус швейного цеху та будівлі гаражів на суму 4 000 000 грн. доведений та встановлений рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2014 року, яке набрало законної сили та є чинним, і має приюдиційне значення.

Тобто, на час укладення договору відступлення права вимоги у ТОВ «ВКФ «Горизонт» існувало зобов'язання перед ОСОБА_7 щодо повернення 4 000 000 гривень авансу, сплаченого за будівлю виробничого корпусу швейного цеху та будівлі гаражів по АДРЕСА_1.

При цьому, договір відступлення права вимоги від 11 червня 2014 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не суперечить положенням ст.ст. 203, 512-516 ЦК України, а будь-які підстави щодо визнання його недійсним з підстав передбачених ст. 215 ЦК України - відсутні.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як передбачено ч. 1 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Нормами цивільно-процесуального кодексу встановлений порядок дослідження та оцінки доказів по справі.

Вирішення питання про достовірність одних доказів перед іншими шляхом подачі окремого позову та розгляду вказаних позовних вимог у порядку позовного провадження окремо від справи, по якій ці докази надавалися, нормами цивільно-процесуального кодексу не передбачено.

Таким чином, визнання квитанції до прибуткового касового ордеру та гарантійного листа документами, які не створюють дляТОВ «ВКФ «Горизонт» будь-яких зобов'язань для ОСОБА_4,не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи, оскільки зазначені документи є доказами по справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 вересня 2015 року - скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна фірма "Горизонт" до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді: О.А. Лобов

О.І. Обідіна

Згідно з оригіналом

суддя В.П. Пікуль