Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 311/2626/15 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарьова С.П.
Провадження № 22-ц/778/6907/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК ПРОМСТРОЙСЕРВІС» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «СК Промстройсервіс» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В позові ОСОБА_2 зазначав, що згідно наказу № 448к від 03.10.2013р. він був прийнятий на роботу на посаду сторожа до ТОВ «СК Промстройсервіс». З 01.04.2015р. наказом № 146к від 30.04.2015р. його було звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення з посади вважає незаконним та безпідставним, оскільки підприємством було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення: його не було ознайомлено з наказом про звільнення, копія наказу йому не була вручена, у нього не були відібрані пояснення з питання відсутності на роботі. Також вказує, що зазначені в наказі причини звільнення не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки до теперішнього часу йому незрозуміло, коли він був відсутній на роботі без поважної причини, так як згідно запису № 13 у його трудовій книжці він був звільнений з роботи з 01.04.2015р., а заробітна плата за 30 календарних днів йому була нарахована в сумі 930,15 гривень, тобто за цілий відпрацьований місяць, що підтверджується довідкою ТОВ «СК Промстройсервіс» за № СК000000037 від 08 червня 2015 року та свідчить про відсутність прогулів. Тому дії відповідача щодо його звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України вважає незаконними та просив поновити його на роботі із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з»ясування всіх обставин щодо умов його роботи, зокрема, графіку роботи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював сторожем у ТОВ «СК Промстройсервіс» з 03 жовтня 2013 року з неповним робочим часом тривалістю 4 години, оскільки він є інвалідом 2 групи, що підтверджено копією наказу № 448К від 03.10.2015р. про прийом на роботу (а.с. 46).

При прийнятті на роботу з позивачем було проведено інструктаж з питань протипожежної безпеки, з питань охорони праці, що підтверджено копіями журналів, наданими суду ТОВ СК "Промстройсервіс" (а.с. 92-98). Також ОСОБА_2 був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовою інструкцією, про що свідчить особистий підпис позивача (а.с. 46).

Наказом директора ТОВ "СК Промстройсервіс" № 29 від 30 квітня 2015 року "Про порушення трудової дисципліни", період для сторожа ОСОБА_2 з 01.04.2015р. по 29.04.2015р. визнано прогулом без поважних причин та його звільнено на підставі п. 4 ст.40 КЗпП України з 01.04.2015р. (а.с. 65). В наказі зазначено також, що при появі у відділі кадрів 29.04.2015р. ОСОБА_2 не надав жодного документу, який би підтвердив поважність причин його відсутності на роботі у зазначений період, а також відмовився виходити на роботу за графіком, складеним на травень 2015р.

З матеріалів справи вбачається, що звільненню передували наступні обставини.

Так, підприємство листом від 20.04.2015р. на адресу ОСОБА_2 запропонувало йому з»явитися 29.04.2015р. до відділу кадрів "СК Промстройсервіс" для визначення графіків роботи (а.с. 10, 60,61).

29.04.2015р. виявилось, що ОСОБА_2 був відсутній на роботі в період з 01.04.2015 по 28.04.2015р., але при появі на роботі 29.04.2015р. за викликом ОСОБА_2 документів, які б підтверджували поважність невиходу на роботу у вищевказаному періоді, не надав. Тому головний інженер ОСОБА_3 склав доповідну про прогули позивача у зазначений період роботи (а.с. 47).

Згідно акту від 29.04.2015р., складеного співробітниками підприємства, встановлено, що 29.04.2015р. приблизно о 08.00 годині ОСОБА_2 відмовився підписати графік виходів на роботу у травні місяці 2015 року, а також надати пояснення з приводу причин відсутності на роботі протягом квітня 2015р. (а.с. 48).

Вказані обставини підтверджені поясненнями допитаних в ході розгляду справи свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відповідно до витягу з табелю обліку використання робочого часу ОСОБА_2 у квітні 2015 року жодного робочого дня не вийшов на роботу (а.с. 49).

Дослідивши вказані обставини на підставі наданих доказів, суд першої інстанції

дійшов висновку, що ОСОБА_2 було звільнено на законних підставах, оскільки в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження скоєння позивачем прогулів без поважних причин протягом квітня 2015р., тому судом було відмовлено в задоволенні позову.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує на те, що в нього не було ніякого графіку виходів на роботу, а за усною домовленістю при прийомі на роботу на чергування він мав з»являтися за телефонним повідомленням працівників підприємства у випадку необхідності охорони об»єкту. Оскільки в квітні йому ніхто не телефонував щодо явки на чергування, то він на роботу не виходив. Вважає, що суд неправильно встановив ті обставини, що в нього був робочий графік, який він порушив у квітні 2015р., а також вважає, що відповідач не довів, що його робочими днями у квітні були саме зазначені ним дати.

Представник відповідача, заперечуючи проти вказаних доводів позивача, пояснювала, що його робочий графік був таким же як і у інших працівників, .за виключенням його тривалості, яка була визначена - 4 години з 08.00 до 12.00 год. протягом п»ятиденного робочого тижня, зважаючи на інвалідність позивача. А коли планувалось чергування позивача за іншим графіком, такий графік узгоджувався додатково, як відбувалось у квітні-травні 2015р.

Вказані пояснення відповідача узгоджуються з матеріалами справи.

Так, відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААБ № 494946 ОСОБА_2 30.09.2013р. було присвоєно другу групу інвалідності безстроково, у зв»язку з чим йому був протипоказа-ний важкий фізичний труд та тривала хода ( а.с. 11).

Згідно з наказом № 448к від 03.10.2013р. ОСОБА_2 був прийнятий на основну ро-боту в ТОВ «СК Промстройсервіс» сторожем з нормальними умовами праці з тривалістю робочого дня з неповним робочим часом 4 години з формою оплати праці у вигляді посадового окладу ( а.с. 46). В цьому наказі ОСОБА_2 особисто розписався, тому був обізнаний з умовами своєї роботи, та у наказі проставив особистий підпис щодо згоди з визначеними умовами праці.

Отже, пояснення позивача спростовуються вищевказаним наказом з наявністю його особистих підписів у графі «З умовами роботи згоден», в якому не зазначено таких умов його роботи як явка на роботу за телефонним дзвінком у разі потреби.

Жодним іншим доказом така домовленість між позивачем та роботодавцем, на яку посилається позивач, не підтверджена. А дати, які визначені відповідачем як прогули, це були всі робочі дні п»ятиденного робочого тижня в квітні 2015р., крім суботи та неділі, тобто за графіком, який відповідає визначеним у наказі про прийом на роботу умовам праці позивача.

З огляду на вказане, є правильними висновки суду про доведеність факту невиходів позивача на роботу протягом всього квітня 2015р. без поважних причин. При цьому, пояснення позивача з приводу того, що він допускав такий довільний графік роботи і в інший період, але роботодавець регулярно сплачував йому щомісячний оклад, не спростовують встановлених наказом умов роботи, а свідчать лише про лояльне ставлення підприємства в минулих періодах роботи до працівника-інваліда.

Позивач вказує, що не було визначено його робоче місце, але в наказі № 448к зазначено, що його робочим місцем є склад № 13.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що в нього не відбирались письмові пояс-нення до застосування дисциплинарного стягнення як це передбачено ст. 149 КЗпП України.

Проте вказані доводи спростовуються матеріали справи актом та поясненнями свідків

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яких було допитано судом під кримінальну відповідальність.

Позивачем також зазначається, що до 20.04.2015р. ніким не було з»ясовано, чому його не мається на роботі, але, на думку колегії, виходичи із загальних положень законодавства про працю саме працівник має повідомляти свого безпосереднього керівника про свою неявку на роботу та про причини цієї неявки.

Тільки з»ясувавши 29 квітня 2015р. ті обставини, що позивач не приходив на роботу у квітні 2015р. без поважних причин, головний інженер ОСОБА_3 склав доповідну про прогули.

Ствердження ОСОБА_2 про виплату йому зарплати за квітень 2015р., а отже відсутність у нього прогулів, належним чином спростована відповідачем.

Згідно тієї ж довідки про зарплату, на яку посилається позивач на підтвердження виплати йому зарплати за квітень 2015р., його зарплата, що дорівнює окладу, складає 610 грн., а в квітні йому було виплачено 930,15 грн. У судовому засіданні відповідач вказував, що зазначена сума є компенсацією за невідгуляну відпустку, яка виплачена позивачу як остаточний розрахунок при звільненні.

Позивач підтвердив, що за весь період роботи на підприємстві відповідача, відпусткою не скористався. А відтак при звільненні йому положено було сплатити компенсацію зв всі дні невикористаної відпустки, що і склало за підрахунками відповідача 930,15 грн.

Тому ствердження позивача про виплату йому зарплати за квітень 2015р. та відсутність у такому разі прогулів є неспроможними.

Отже, згідно із здобутими в ході розгляду справи доказами підстав для поновлення на роботі ОСОБА_2 колегія не вбачає, а у зв»язку з цим не підлгяають задоволенню решта похідних вимог позивача.

Ті обставини, коли саме позивач отримав трудову книжку, правового значення для вирішення цього спору по суті не мають, оскільки ця дата впливає лише на відлік строку для звернення до суду та на правовідносини, що виникають у відповідності до ст. 47 КЗпП України, які не є предметом розгляду у цій справі.

Буречи до уваги все вищевикладене, колегія у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу як необгрунтовану та залишає без змін оскаржуване позивачем рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: