АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 1955 /2015р. Головуючий у І інстанції Сіромашенко Н.В.
Доповідач Котула Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення суми страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 листопада 2013 року між ним та ПАТ " Страхова компанія " ПЗУ Україна" був укладений договір добровільного страхування належного йому на праві власності автомобіля НОМЕР_1 та визначена договором страхова сума становить 53 909,00 грн.

15 березня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої належний йому автомобіль отримав значні ушкодження. ПАТ " Страхова компанія "ПЗУ Україна" була своєчасно повідомлена про настання страхового випадку та надані необхідні документи для сплати страхового відшкодування , але 23 квітня 2014 року йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

З урахуванням наведених обставин , позивач просив стягнути з ПАТ " Страхова компанія " ПЗУ Україна" на його користь матеріальну шкоду в розмірі 39 448,71 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення суми страхового відшкодування задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія"ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 12052, 55 грн., судовий збір сумі 120, 52 грн., а всього 12173, 07 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ПрАТ"СК"ПЗУ Україна"( далі - Страхова компанія ) ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представника Страхової компанії ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав , викладених у ній , ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на те , що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, перевіривши за матеріалами справи наведені в апеляційній скарзі доводи , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню .

Згідно ст. 8 Закону України " Про страхування " страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій

третій особі.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч.1 ст. 25 Закону України " Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Положенням ст. 26 Закону " Про страхування " передбачено , що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальник або особи на користь, якої укладено договір, спрямовані на настання страхового випадку.

Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації.

Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою на користь, якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обгрунтуванням причин відмови.

Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.

Негативний фінансовий стан страховика не є підставою для відмови у виплаті страхових сум (їх частин) або страхового відшкодування страхувальнику.

Аналіз зазначених норм закону дозволяє дійти висновку про те , що обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі , якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.

Якщо ж подія , що настала не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону , обов'язок у страховика здійснювати страхову виплату не виникає.

Як вбачається з матеріалів справи , 05 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ " Страхова компанія " ПЗУ Україна" було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серія АМ № 076975 Пакет"Avtomix" (далі - Договір страхування) , за умовами якого застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству , пов'язані з володінням , користуванням і розпорядженням визначеним цим договором, а саме: ОУС або додатками до них, транспортним засобом (або транспортними засобами) та ДО, встановленим на ньому - страхування транспортного засобу ВАЗ 217230, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 67-75).

15 березня 2014 року на трасі Сімферополь-Феодосія сталося ДТП, внаслідок якої автомобіль ВАЗ -217230, номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження ( а.с.28). На час ДТП автомобілем керував син позивача ОСОБА_4

25 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Страхової компанії про виплату йому страхового відшкодування.

23 квітня 2014 року та 06 травня 2014 року відповідач письмово повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з тим, що на час ДТП транспортним засобом керувала особа , яка не мала відповідного стажу , що є порушенням ОУС Договору страхування(а.с.36-37).

Відповідно до п. 9.1.1.Договору страхування страхувальник в межах цього договору має право одержати страхове відшкодування при настанні страхового випадку в порядку та на умовах передбачених цим договором .

Пунктом 4.2 Договору страхування встановлено , що страховим випадком не визнається подія, що відбулась при керуванні забезпеченим/застрахованим ТЗ особою, яка не має посвідчення водія відповідної категорії або прав керування цим ТЗ; не підпадає під критерії водіїв, вказані ОУС цього договору; або знаходилися в стані алкогольного сп'яніння та/або перебувала під впливом наркотичних чи токсичних речовин, психотропних субстанцій або аналогічних засобів та /або перебувала під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції та увагу.

Умовами Договору страхування встановлено, що мінімальний водійський стаж осіб, що мають право керувати застрахованим ТЗ 9 років( п. 4 Договору страхування).

При цьому у пункті 10 ОУС передбачено, що стаж водія обчислюється з дати отримання особою посвідчення водія на право керування транспортним засобом тієї ж категорії, що і застрахований /забезпечений ТЗ, але не раніше, ніж з дня досягнення особою: 16- річного віку - для категорії А1, А; 18-річного віку - для категорій В1,В, С1, С; 19-річного віку - для категорій ВЕ, С1Е, СЕ; 21-річного віку - для категорій D1, D, D1E, DE , T.

В той же час, з посвідчення водія серії НОМЕР_4 та картки водія випливає, що ОСОБА_4 з 2001 року мав право керувати транспортними засобами категорії " АС" , а з 18 листопада 2008 року - транспортними засобами категорії А, В, С1, С, що спростовує висновки суду , що ОСОБА_4 мав відповідний стаж водія (а.с.34).

З наведеного випливає, що стаж водія категорії "В " у ОСОБА_4 менше 9 років.

Таким чином, позивач у порушення умов договору страхування та ОУС передав управління належним йому автомобілем ВАЗ 217230, реєстраційний номер НОМЕР_3 своєму сину ОСОБА_4, який на час ДТП (15 березня 2014 року) мав стаж керування транспортним засобом даної категорії менше дев'яти року.

Розділом ХІІІ Договору страхування , зокрема, пунктом 13.1 та підпунктом 13.1.8 передбачено , що підставою для відмови Страховика у здійсненні виплат страхового відшкодування , є випадки , передбачені чинним законодавством України , відповідними чинними Правилами страхування Страховика та цим Договором , а також : невиконання Страхувальником ( або його довіреними особами ( водіями) Вигодонабувачем ) обов'язків, передбачених цим Договором та /або відповідними Правилами страхування Страховика.

За таких обставин, такі дії позивача свідчать про те, що він порушив ОУС та умови Договору страхування, а тому даний випадок не є страховим випадком і відповідно у відповідача відсутній обов'язок у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд на зазначені вимоги закону та обставини справи не звернув увагу, а відтак рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову з наведених підстав.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України , колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року скасувати .

Відмовити ОСОБА_2 у задоволені позову до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення суми страхового відшкодування.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: