ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6286/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. за участі: секретаря Горбань С.І., представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Міщук А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства Банк «БІГ Енергія», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання припиненою іпотеки та визнання недійсним договору про відступлення прав за договором іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства Банк «БІГ Енергія» (далі- ВАТ Банк «БІГ Енергія») та товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») про визнання припиненою іпотеки, яка виникла на підставі договору іпотеки від 18 грудня 2006 р., та визнання недійсним договору про відступлення прав за договором іпотеки від 28 січня 2014 р.

З урахуванням заяви про зміну підстав позову ОСОБА_4 послалася на такі обставини. 18 грудня 2006 р. вона уклала з ВАТ Банк «БІГ Енергія» кредитний договір № 11/07-12-2006 та договір іпотеки, відповідно до умов якого вона, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передали в іпотеку банку належну їм в рівних частках квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Примірник договору іпотеки приватний нотаріус ОСОБА_7 іпотекодавцям не вручив і, як з'ясувалося пізніше, шляхом виправлення вніс до тексту договору зміни в частині суми останнього платежу, що значно погіршило її становище як іпотекодавця.

Посилаючись на те, що договір іпотеки з виправленнями вона не підписувала, а нотаріус не в установленому законом порядку, а на власний розсуд та всупереч її волевиявленню, збільшив розмір зобов'язань по кредитному договору, позивач вважає договір іпотеки нікчемним.

На підставі договору від 27 грудня 2013 р. до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшли всі права, які належали ВАТ Банк «БІГ Енергія» за кредитним договором, тобто з цього часу банк втратив право вимоги за основним зобов'язанням. Оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання, іпотека припинилась. Відтак укладаючи 28 січня 2014 р. договір про відступлення прав за договором іпотеки ВАТ Банк «БІГ Енергія» розпорядилося правами іпотекодержателя, яких не мало.

За таких обставин зміст договору суперечить вимогам ч. 1 ст. 202, п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, ч. 1 ст. 17, ст. 24 Закону України «Про іпотеку», а правочин за вищевказаним договором не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав пославшись на обставини, викладені у заяві про зміну підстав позову.

ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» позов не визнало. На обґрунтування заперечень представник Міщук А.С. зазначила, що посилання позивача на ст. 514 ЦК України як на підставу припинення зобов'язання і подальшого припинення іпотеки є хибним та не відповідає нормам цивільного законодавства. Заміна кредитора у зобов'язанні не тягне за собою наслідків припинення зобов'язання за кредитним договором, натомість новий кредитор набуває всі права та обов'язки, що існували на момент відступлення права вимоги. Оскільки кредитний договір та договір іпотеки діють до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшли усі права вимоги, в тому числі і за договором іпотеки.

ВАТ Банк «БІГ Енергія» свого представника до суду не направило, відзиву чи заперечень на позов не подало.

Оскільки судові повістки надсилались ВАТ Банк «БІГ Енергія» за зазначеною в ЄДРПОУ адресою, суд дійшов висновку про те, що представник відповідача повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин, що є підставою для розгляду справи у його відсутність.

Заслухавши представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

18 грудня 2006 р. між ВАТ Банк «БІГ Енергія» (банком) та ОСОБА_4 (позичальником) укладено кредитний договір № 11/07-12-2006.

Предметом вказаного договору є надання банком позичальнику кредиту в іноземній валюті в розмірі 77000 доларів США зі строком повернення кредитних коштів до 16 грудня 2008 р.

Виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором було забезпечено іпотекою.

Так, 18 грудня 2006 р. між ВАТ Банк «БІГ Енергія» (іпотекодержателем) з одного боку та ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (іпотекодавцями)- з іншого, укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 4020 (а.с. 86-87). Відповідно до умов вказаного договору іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 86-87).

Згідно з даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки сторони кредитного договору домовились про продовження строку повернення кредитних коштів до 16 грудня 2010 р., у зв'язку з чим 04.03.2009 внесли відповідні зміни і договору іпотеки (а.с. 89).

Позивач вважає договір іпотеки нікчемним посилаючись на порушення нотаріусом порядку внесення до нього виправлень, проте ці доводи не ґрунтуються на приписах цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним правочином є правочин, недійсність якого встановлена законом. Нікчемними, зокрема, є правочини укладені з недодержанням вимог обов'язкової письмової форми, якщо недійсність прямо передбачена законом (ст. 547 ЦК України), укладені з недодержанням вимоги закону про обв'язкову нотаріальну форму (ст. 219 ЦК України) та інші правочини, про нікчемність яких прямо зазначено у відповідних нормах ЦК України.

На жодну норму закону, яка дає підстави вважати договір іпотеки нікчемним, позивач не послався, не встановлено таких підстав в суді.

Договір іпотеки від 18 грудня 2006 р. укладено з додержанням вимог закону про обов'язкову нотаріальну форму, а внесення нотаріусом до його тексту виправлень не свідчить про нікчемність правочину.

На час укладення договору іпотеки була чинною Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N 20/5 від 03.03.2004, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 03.04.2004 р. за N 283/8882, яка взагалі не врегульовувала порядок внесення дописок чи виправлень до тексту документа, який посвідчується нотаріально. Посилання ж позивача на п. 22 вищевказаної Інструкції є недоречним, оскільки в цьому випадку мова йде не про нотаріально посвідчені правочини, а про документи, які подаються нотаріусу для вчинення нотаріальних дій.

Слід також зазначити, що внесене до тексту договору іпотеки виправлення розміру останнього платежу, застережене нотаріусом після посвідчувального напису, при доведеності, що це виправлення було внесене без згоди усіх сторін договору, могло бути підставою для визнання договору в цій частині недійсним, однак таких вимог позивачем не заявлено.

За результатами аукціону по реалізації активів ВАТ Банк «БІГ Енергія», проведеного на підставі постанов Правління Національного банку України, переможцем аукціону визнано ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (а.с. 80).

27 грудня 2013 р. ВАТ Банк «БІГ Енергія» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (новий кредитор) уклали договір купівлі-продажу права вимоги № 3-233 (а.с. 81-84). За умовами договору первісний кредитор відступає за плату, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові відповідно до контракту, укладеного між первісним кредитором та боржником, а також відповідно до договору забезпечення (п. 2.3. договору).

З Додатку № 2 до вищевказаного договору вбачається, що до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшли права вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_4, заборгованість якої на момент передачі права вимоги становила 599103,16 доларів США (а.с. 85).

28 січня 2014 р. ВАТ Банк «БІГ Енергія» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (новий іпотекодержатель) уклали договір про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. 18 грудня 2006 р., зареєстрованим в реєстрі за № 4020, укладеним між первісним іпотекодержателем та ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (а.с. 88).

Позивач посилається на те, що з моменту укладення договору купівлі-продажу права вимоги № 3-233 від 27 грудня 2013 р. учасники кредитного зобов'язання втратили свої права та обов'язки за кредитним договором, а відтак припинилась і іпотека, яка має похідний характер від основного зобов'язання.

Однак підстав вважати іпотеку припиненою, а договір про відступлення прав за договором іпотеки недійсним, судом не встановлено.

Так, відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Сторони договору іпотеки погодили, що договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення і діє до моменту повного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором (п. 8.1. договору).

Така умова договору відповідає приписам ч. 5 ст. 3, ст. 17 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ст. 599 цього Кодексу зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач визнає, що зобов'язання за кредитним договором не виконане, а отже є дійсною є і іпотека, якою забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором.

Порядок відступлення прав за іпотечним договором врегульовано ст. 24 Закону України «Про іпотеку», за приписами якої таке відступлення здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 3.2. договору № 3-233 на підтвердження наявності права вимоги та для забезпечення можливості реалізації новим кредитором придбаного за цим договором права вимоги первісний кредитор протягом 15 банківських днів з моменту повного виконання новим кредитором пункту 4.1. договору, але не пізніше 24 січня 2014 р. (включно) зобов'язаний укласти з новим кредитором договір відступлення права вимоги за договором забезпечення (у разі наявності), предметом якого буде відступлення новому кредитору прав та обов'язків за таким договором.

Сторони договору домовились, що строк дії договору відступлення права вимоги почне свій перебіг у момент його укладення, з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації та визначатиметься часом, достатнім для реального та належного виконання такого договору його сторонами (п. 3.2.2. договору).

Отже з огляду на зміст зафіксованих у договорі від 27 грудня 2013 р. зобов'язань, вказаний договір містить елементи попереднього договору, тобто договору, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

За таких обставин з укладенням договору від 27 грудня 2013 р. правовідносини між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та ОСОБА_4 не припинилися. Право вимоги до ОСОБА_4 за кредитним та іпотечним договорами банк втратив лише з моменту нотаріального посвідчення договору про відступлення прав за договором іпотеки та державної реєстрації відомостей про таке відступлення, тобто 28 січня 2014 р.

За положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Зокрема відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а за приписом ч. 5 цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що з укладенням договору купівлі-продажу права вимоги від 27 грудня 2013 р. іпотека не припинилася, оспорюваний договір від 28 січня 2014 р. спрямований на реальне настання правових наслідків і за змістом не суперечить закону, а отже підстави для визнання його недійсним відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства Банк «БІГ Енергія», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання припиненою іпотеки та визнання недійсним договору про відступлення прав за договором іпотеки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: