Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П., Писаної Т.О., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
за участю представника позивача - ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 04 квітня 2006 року між банком та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № DNH4KS26520174, за яким останній отримав кредит у розмірі 15 315 грн 20 коп. зі сплатою за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_7 своїм підписом на заяві надав згоду на те, що вказана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає договір між ним та банком.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 09 квітня 2014 року має заборгованість 171 507 грн 58 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 63 грн 81 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 54 251 грн 16 коп., заборгованості за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 117 192 грн 61 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 7 716 грн 32 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив за відрахуванням 17 181 грн 12 коп., які були стягнуті судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2006 року, стягнути із ОСОБА_7 на користь банку заборгованість у сумі 162 542 грн 78 коп.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року позов частково задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 63 грн 81 коп.; 542 грн 51 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 1 171 грн 92 коп. заборгованості за пенею за користування кредитом, а всього стягнуто 1 778 грн 24 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 243 грн 60 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 977 грн 70 коп., яка складається з наступного: 36 677 грн 70 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 300 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 369 грн 77 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій встановлено, 04 квітня 2006 року між банком та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № DNH4KS26520174, за яким останній отримав кредит у розмірі 15 315 грн 20 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_7 своїм підписом на заяві надав згоду на те, що вказана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає договір між ним та банком.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 09 квітня 2014 року має заборгованість 171 507 грн 58 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 63 грн 81 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 54 251 грн 16 коп., заборгованості за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 117 192 грн 61 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 7 716 грн 32 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанцій виходив з положень ст. 616 ЦК України, яка передбачає правові наслідки порушення зобов'язання з вини кредитора, зазначивши, що кредитор не вживав майже протягом восьми років заходів щодо зменшення суми заборгованості, чим сприяв її збільшенню за рахунок нарахування процентів та пені, що значно перевищує суму кредиту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що заявою про видачу судового наказу ЗАТ КБ «ПриватБанк» визначило у боржника ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором (станом на 26 жовтня 2006 року склала 17 181 грн 12 коп., з яких 15 262 грн 64 коп. - заборгованість за кредитом, 1 767 грн 98 коп. - заборгованість за процентами, 150 грн 50 коп. - пеня).

Судовий наказ станом на 22 грудня 2014 року виконано. Тобто заборгованість за кредитним договором, за процентами та пенею, сума яких була визначена станом на 26 жовтня 2006 року, в тому числі і 63 грн 81 коп., сплачена.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами в межах п'ятирічного строку позовної давності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам визначено, що позовну давність за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлено сторонами тривалістю п'ять років, що відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК України, тобто позовна давність збільшена за домовленістю сторін.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st11> суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено факт укладення кредитного договору 04 квітня 2006 року між банком та ОСОБА_7 № DNH4KS26520174, за яким останній отримав кредит у розмірі 15 315 грн 20 коп. зі сплатою за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія заяви на отримання кредиту у сумі 15 557 грн 04 коп. зі сплатою за користування кредитом у розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 05 жовтня 2009 року, на що суди попередніх інстанцій уваги не звернули.

Крім того, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Також, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із доводами позивача щодо застосування п'ятирічної позовної давності, не звернули увагу на те, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, позичальником вони не підписані.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду, підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко Т.О. Писана О.М. Ситнік