Справа № 515/1653/14-ц
Провадження № 2/515/44/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Сивоконь Т.І.

за участю секретаря Комерзан Л.І.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представників відповідачів ОСОБА_5,ОСОБА_6

представника третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ВАТ "Татарбунарське АТП 15143", третя особа - публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_8 з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (ТДВ «СК «Індіго») 01.07.2014 року звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на наступні обставини.

16.05.2012 року в м.Одеса сталася ДТП за участю застрахованого в ТДВ «СК «Індіго» автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_9 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3.

Постановою Татарбунарського районного суду від 05.07.2012 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

05.09.2011 року між ТДВ «СК «Індіго» (страховик) та ОСОБА_10 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №206-00594-11, згідно якого позивач прийняв на себе зобовязання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Mazda» держномер ВН 2778 ВІ (далі застрахований автомобіль).

17.05.2012 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та вилату страхового відшкодування і надав всі необхідні документи. Позивач, на виконання умов договору страхування, перерахував на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 28 353,50 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. А тому до позивача, після сплати страхової суми постраждалій особі, перейшло право вимоги до особи, винної у вчиненні ДТП.

На момент вчинення ДТП відповідальність водія транспортного засобу, винного у вчинені ДТП, була затрахована в ПрАТ «Міська страхова компанія». Позивач звернувся з вимогою до страховика цивільно-праової відповідальності, однак на дату звернення позивача до суду, дана вимога не була виконана та позивачу не було відшкодовано страхові суми в порядку регресу. А тому, позивач вважає, що відповідальність має бути покладена на винуватця ДТП та просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 28353,50 грн.

В судове засідання представник позивача надав заяву, згідно якої повністю підтримав позовні вимоги, в подальшому, під час розгляду справи, представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути на користь ТДВ «СК «Індіго» суму страхового відшкодування солідарно з відповідача ОСОБА_3 та співвідповідача ВАТ "Татарбунарське АТП 15143», оскільки на час скоєння ДТП ОСОБА_3 управляв транспортним засобом автомобілем «БАЗ», працюючи у вказаному автотранспортному підприємстві водієм.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, вважаючи, що позивачем на надано доказів спричинення потерпілій особі матеріальної шкоди в сумі заявленого позову, так як в додатках до позову відсутні документи, що підтверджують право власності на автомобіль, якому спричинено шкоду, висновок автотехнічної експертизи, в якому мають бути вказані пошкодження автотранспортного засобу та затрати на відновлювальний ремонт, також відсутні довідки підприємства, що провадило ремонтні роботи та відповідні чеки, де мають бути вказані суми сплачені за ремонт автомобіля. Крім того, позивачем не надано будь-яких документальних підтверджень, що свідчили б про відмову страхової компанії, з якою укладено відповідачем договір страхування, про її відмову відшкодувати страхові суми позивачу. Також відповідач та його представник наполягали на тому, що позивач без участі відповідача в односторонньому порядку вирішив питання щодо визначення матеріального збитку, заподіяного потерпілій стороні, при цьому відповідач не повідомлявся та не запрошувався спеціалістом чи представником позивача бути присутнім при проведенні такого дослідження. На думку відповідача та його представника відповідальність за відшкодування страхових платежів позивачу мали б нести страхові компанії, з якими у відповідний період укладалися довори страхування автомобіля «БАЗ».

Представник співвідповідача ВАТ "Татарбунарське АТП 15143» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що на час скоєння ДТП відповідач ОСОБА_3 працював водієм в АТП та керував автомобілем «БАЗ», який підприємству був переданий його власником ФОП «Унгурян Віктор Семенович» в оренду, згідно договору оренди транспортних засобів від 02.01.2012 року, строк дії якого закінчувався 31.01.2013 року. Вказаний автомобіль підприємством було застраховано в ПрАТ «Міська страхова компанія», відповідно до полісу обовязкового страхування, строк дії якого був з 06.02.2012 по 05.02.2013 року, а тому представник відповідача вважає, що всі вимоги по поверненню страхових виплат, позивач має надавати до страхової компанії.

Співвідповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та підтвердив, що належний йому автомобіль «БАЗ» дійсно ним було передано в оренду автопідприємству. Також він пояснив, що вказаний транспортний засіб на момент скоєння ДТП ним було придбано, відповідно кредитного договору та переданий в заставу банківській установі у якості забезпечення виконання кредитного договору, крім того, на вказаний період мід ним, ВАТ НАСК «Оранта» та «Укрсоцбанком» було укладено договір страхування даного автомобіля, строк дії якого закінчувався 26.12.2012 року, а тому він погоджується з думкою представника відповідача ОСОБА_3 про те, що позивач мав би з питання повернення йому коштів звертатися до відповідних страхових компаній, з якими були укладені договори страхування автомобіля «БАЗ».

Представник третьої особи надала суду ряд документів на підтвердження укладення на момент скоєння ДТП кредитного договору, договору застави транспортного засобу між ОСОБА_4 та АКБ «Укрсоцбанк», відповідно до яких ОСОБА_4, отримавши кредит, придбав автомобіль БАЗ та між ним, ВАТ НАСК «Оранта» і АКБ СР «Укрсоцбанк», на момент скоєння ДТП, було укладено договір страхування заставленого даного транспортного засобу на строк до 26.12.2012 року.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову, зважаючи на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що 16.05.2012 року, о 7 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 в м.Одеса, керуючи транспортним засобом марки БАЗ А 079 23, державний номерний знак НОМЕР_3, порушив правила розташування на проїзній частині, в результаті чого здійснив бокове зіткнення з транспортним засобом марки ОСОБА_7 держзнак ВН 2788 ВІ під керуванням водія ОСОБА_9 В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зазначені обставини встановлені постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 липня 2012 року, згідно якої ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні ДТП.

У відповідності до ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, всі вищевикладені обставини вважаються встановленими і такими, що не відлягають доказуванню у даній справі.

Згідно вимог, передбачених ст.ст. 979, 988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначену у договорі грошову суму (страхову виплату). Страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 травня 2012 року до ТДВ «Страхова компанія «Індіго» звернувся власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_10, з яким було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу (а.с.4-6), з метою отримання відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в звязку з пошкодженням його автомобіля НОМЕР_4 (а.с.7-8).

Статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

В результаті ДТП, яка сталася 16.05.2012 року з вини відповідача ОСОБА_3 автомобілю, належному на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_7, реєстраційний номер ВН 2788, ОСОБА_10 були заподіяні механічні ушкодження (а.с.58 зворотна сторона).

Згідно страхового акту №16021/206 ТДВ «Страхова компанія «Індіго» ПрАТ «СК» виплачено потерпілому страхове відшкодування на загальну суму 28353,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3439 від 16.07.2012 року (а.с.11).

Згідно ст.27 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За загальними правилами, визначеними ст.ст.1167,1187, ч. 1 ст.1172 ЦК України, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідач ОСОБА_3, в якості водія автомобіля НОМЕР_5, на час ДТП знаходився в трудових правовідносинах з ВАТ "Татарбунарське АТП 15143» (а.с.151), що також підтвердив у судовому засіданні співвідповідач керівник АТП, який орендував цей пасажирський автобус за договором оренди від 02.01.2012 року, укладеним між ВАТ "Татарбунарське АТП 15143» і ФОП ОСОБА_4 від імені власника автобусу ОСОБА_4, строком до 31.01.2013 року і не є особою, зобов'язаною відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки керував транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, відповідно до положень ст.1187 ЦК України та роз'яснень Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові № 4 від 01 березня 2013 року, ОСОБА_3 є неналежним відповідачем по даній справі.

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_3, його представника, підтриманих іншими співвідповідачами, про те, що сума матеріального збитку, зазначена в звіті про оцінку вартості матеріальної шкоди значно завищена і необгрунтована, то вони є безпідставними.

Так, як вбачається з матеріалів справи, вищевказаний звіт №15/12 від 30.05.2012 року (а.с.53-57) про оцінку вартості матеріальної шкоди проводився незалежним оцінювачем, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, сертифікат субєкта оціночної діяльності, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача, внесений до державного реєстру оцінювачів (а.с.59). В свою чергу, відповідачі не надали суду аргументованих заперечень проти вказаного звіту.

Згідно п. 36.4 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) може здійснюватись як безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування), так і погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

В даному випадку, на підставі заяви власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_10 про виплату матеріального збитку від 17.05.2012 року (а.с.7), виплату страхового відшкодування було проведено безпосередньо на визначений ним рахунок ТОВ «Орбіта», що проводило відновлювальний ремонт автомобіля (а.с.11), тобто жодного обов'язку у позивача щодо доведення фактичного здійснення відновлювальних робіт транспортного засобу не виникає.

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_3 та його представника щодо неповідомлення його про проведення звіту дослідження спеціаліста-автотоварознавця, то вони є безпідставними, оскільки договором страхування не передбачено обов'язку страховика при здійсненні виплати страхового відшкодування повідомляти винну особу про проведення звіту щодо вартості ремонту автомобіля.

Пунктом 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерствіа юстиції україни, Фонду державного майна України 24.11.2003 року №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 року) передбачено, що виклик заінтересованих осіб для участі в технічному огляді здійснюється замовником дослідження лише у разі потреби.

Разом з тим, ні особа, якій було доручено проведення дослідження (спеціаліст), ні жоден із учасників ДТП, у тому числі і сам відповідач, не заявляли позивачу про необхідність залучення відповідача для участі в огляді, у зв'язку з чим підстав для залучення відповідача до участі в огляді транспортного засобу потерпілої особи не було.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні також встановлено, що на дату скоєння ДТП, а саме 16.05.2012 року, відповідно до договору страхування цивільна відповідальність співвідповідача ВАТ «Татарбунарське АТП-15143», орендованого ним у співвідповідача ОСОБА_4 транспортного засобу БАЗ держномер ВН 3153 АА (а.с.101-102), застрахована страховою компанією ПрАТ «Міська страхова компанія» (а.с.103) на строк з 06.02.2012 до 05.02.2013 року. Крім того, вказаний автомобіль на ту ж дату був застрахований, відповідно договору страхування заставлених транспортних засобів відкритим акціонерним товариством Національна Страхова Компанія «ОРАНТА» на строк з 28.12.2007 до26.12.2012 року (а.с.26-36 т.2).

Згідно зі ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1194 ЦК України при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.16 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до ст. 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п.13.1 ст.13 цього Закону, зобовязані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоровю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У звязку із цим при предявленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непредявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові завдавача шкоди у відповідному розмірі.

В судовому засіданні відповідачі заперечували проти стягнення з них шкоди, посилаючись також на те, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню страховими компаніями, з якими було укладено договори страхування цивільно-правової відповідальності, у звязку з чим звертались до суду з клопотанням про залучення до участі у справі в якості співвідповідача страховиків.

Судом, на виконання вимог ст.33 ЦПК Уккраїни, представнику позивача було розяснено його право заявляти клопотання щодо залучення до участі в розгляді справи страхових компаній в якості співавідповідача, однак представник позивача категорично заперечував проти участі в судових засіданнях представників страхових компаній, відмовившись скористатися своїми правами, передбаченими ст.33 ЦПК України. А тому, суд вважає, що до участі в розгляді справи позивачем залучено неналежних відповідачів, що є порушенням норм процесуального права і вважає необхідним відмовити в задоволенні позову.

При цьому таке рішення суду не перешкоджає ТДВ «СК «Індіго» звернутись до суду з аналогічним позовом до належних відповідачів.

Керуючись Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, ст.ст.979,993,1187 ЦК України, ст.ст.11,15,58-60, 61,213, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ВАТ "Татарбунарське АТП 15143", третя особа - публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Сивоконь