Справа № 343/2580/14-ц
Провадження № 22-ц/779/254/2015
Головуючий у 1 інстанції Лицур І.М.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про зміну формулювання причин звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 02 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

13.10.2014 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про зміну формулювання причин звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

В заяві зазначила, що з 12.02.2013 року працювала у відповідача продавцем магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» і наказом №19 від 08.05.2014 року була звільнена з роботи на підставі п.4 ст.40 КзПП.

Посилаючись на те, що у неї з відповідачем була домовленість про звільнення за згодою сторін, за лютий та квітень 2014 року їй не була виплачена заробітна плата та своєчасно не був проведений розрахунок при звільненні, просила стягнути 1253,70 грн. невиплаченої зарплати за лютий 2014 року, 1879 грн. невиплаченої зарплати за квітень 2014 року, 256,16 грн. не виплачених розрахункових та 7667,25 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 27.04.2014 року по 22.10.2014 року та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Долинського районного суду від 02 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1368 грн. невиплаченої зарплати за квітень 2014 року, та 256,16 грн. компенсації за невикористану відпустку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на необґрунтованість рішення суду.

Судом не було враховано того, що сторони за домовленістю прибули до центру зайнятості для реєстрації розірвання трудового договору ще до звільнення її згідно наказу від 08.05.2014 року за п.4 ст. 40 КзПП. Копія наказу про звільнення не була вручена їй в установленому законом порядку.

Необґрунтованим позивач вважає і висновок суду про те, що з 04.02.2014 року по 28.02.2014 року вона перебувала у відпустці, оскільки вона не подавала такої заяви і весь цей час працювала, що підтверджено документами про постачання товарів за цей період.

Не погоджується апелянт і з висновком суду про безпідставність вимог щодо виплати заробітної плати за вихідні дні квітня місяця, оскільки факт роботи у ці дні підтверджений роздруківкою інформації про виручку від реалізації в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», у якій зазначені конкретні суми виручки у вихідні дні.

ОСОБА_2 також вважає невірним висновок суду про відсутність вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні, оскільки ОСОБА_3 відмовилась виплатити заробітну плату та вимагала погасити недостачу чи написати боргову розписку, що підтверджено її письмовою відповіддю від 11.09.2014 року на запит адвоката.

Необґрунтованим позивач вважає і висновок суду про відмову у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки у зв'язку з незаконним звільненням вона відчувала себе приниженою.

Враховуючи вищенаведене, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 12.02.2013 року ОСОБА_2 працювала продавцем магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за трудовим договором з фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 (а.с.13).

Наказом №19 від 08.05.2014 року ОСОБА_2 була звільнена з роботи на підставі п.4 ст.40 КзПП за прогул з 28.04.2014 року.(а.с. 6).

Встановлено, що з 28.04.2014 року по 08.05.2014 року ОСОБА_2 не виходила на роботу без поважних причин, що підтверджено, крім пояснень представника відповідача, актом від 08.05.2014 року та чого не заперечив і представник позивача.

Таким чином вимоги ОСОБА_2 про зміну формулювання причин звільнення є безпідставними.

Суд правильно не взяв до уваги посилання представника позивача на те, що між сторонами була попередня домовленість про звільнення за згодою сторін, оскільки таке твердження не підтверджено жодними доказами.

Також встановлено, що згідно наказу №15 від 01.02.2014 року ОСОБА_2 з 04.02.2014 року по 28.02.2014 року перебувала у щорічній відпустці.

Наведене підтверджено копією табелю обліку робочого часу та копією відомості про нарахування, утримання та виплати заробітної плати за лютий 2014 року, з якої вбачається про нарахування позивачу за лютий 268,80 грн. заробітної плати та 1698,13 грн. відпускних.(а.с.45, 52). Особистий підпис ОСОБА_2 у зазначеній відомості свідчить про отримання нею частини зарплати та відпускних у лютому 2014 року.

Розхідні накладні та товарні чеки, виписані Долинською філією ТзОВ Прикарпатський торговий дім» у лютому 2014 року, не є доказом роботи ОСОБА_2 у лютому 2014 року, оскільки підтверджують лише факт виписки товару постачальником, а не їх отримання позивачем та факт її роботи у лютому 2014 року.

Як вбачається з відомостей про нарахування, утримання та виплату заробітної плати за квітень та за травень 2014 року ОСОБА_3 нарахована ОСОБА_2 заробітна плата за квітень у розмірі 1368 грн. та відпускні за невикористану відпустку за травень у розмірі 256,16 грн.(а.с.7).

Також встановлено, що відповідач надсилала позивачу рекомендованим листом від 08.05.2014 року повідомлення про звільнення з роботи, а також про необхідність з'явитись для отримання трудової книжки та розрахунку.(а.с.61)

Про те, що вказане повідомлення було повернуто за закінченням терміну зберігання свідчить копія конверту з відповідною відміткою на ньому.(а.с. 63).

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що на момент звільнення з роботи ОСОБА_2 не працювала і ФОП ОСОБА_3 було вжито всіх передбачених законом заходів щодо її повідомлення про звільнення та нараховані суми, належні їй при звільненні, однак позивач не з'явилась для отримання розрахунку, як і не подавала заяви про виплату розрахункових.

Не є доказом звернення позивача з вимогою виплатити розрахункові і запит адвоката до відповідача (а.с.14), оскільки предметом такого запиту було не прохання виплатити розрахункові, а надання інформації та документів щодо прийняття та звільнення з роботи, нарахування та виплати заробітної плати.

Обґрунтованим є і висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні квітня 2014 року, оскільки згідно табеля обліку робочого часу у ці дні ОСОБА_2 не працювала.(а.с.52). У ці дні працювала прийнята на роботу за трудовим договором від 19.03.2014 року ОСОБА_5 (а.с.59).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за квітень 2014 року та компенсації за невикористану відпустку. Зазначені суми були нараховані, однак не виплачені ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Долинського районного суду від 02 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

І.В. Бойчук

М.Д. Горейко