Справа №577/1559/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Буток Т. А.
Номер провадження 22-ц/788/1982/15 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою ліквідатора публічного акціонерного товариства «Конотопський завод по ремонту дизель-потягів» Бідної Оксани Іванівни

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Конотопський завод по ремонту дизель-потягів», в особі ліквідатора Бідної Оксани Іванівни, про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду з позовом ОСОБА_4, в якому після уточнення, просив стягнути з відповідача 11997,71 грн. заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку і 9848,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги мотивує тим, що 20.10.2014 р. його було звільнено у зв'язку з ліквідацією підприємства, згідно п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, про що підприємством видано наказ № 6 від 20.10.2014 р. та внесено в трудову книжку відповідний запис. Проте, в порушення ст. 116 КЗпП України, відповідачем, на час звільнення та по теперішній час, не проведено з ним остаточного розрахунку, що і стало підставою для звернення до суду з позовом не тільки про стягнення заборгованості, але і середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 16.03.2015 р.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.09.2015 р. позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Конотопський завод по ремонту дизель-потягів» на користь ОСОБА_4 11997,71 грн. заборгованості по заробітній платі та інших виплатах, нарахованих у зв'язку зі звільненням, та 9848,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього 21846,31 грн.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Конотопський завод по ремонту дизель-потягів» до державного бюджету Конотопського району 243,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ліквідатор Бідна О.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення про відмову позивачу в задоволенні заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права. Вважає, що даний спір слід розглядати в порядку господарського судочинства, оскільки товариство постановою господарського суду сумської області від 05.08.2014 р. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Зазначає, що до визнання боржника банкрутом спори з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Вказує, що задоволення вимог звільнених працівників щодо виплати заробітної плати проводиться виключно після продажу майна боржника та зарахування коштів, отриманих від продажу майна, на рахунок банкрута. Звертає увагу, що задоволення кредиторських вимог буде проводитись в порядку черговості після затвердження господарським судом уточнюючого реєстру вимог кредиторів.

Апелянт в судове засідання не з'явилася, але про час та місце судового розгляду апеляційної скарги була належним чином повідомлена, про що свідчить поштове рекомендоване повідомлення.

Позивач у заяві до суду просив розглянути справу без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наказом № 6 від 20.10.2014 р. ОСОБА_4 був звільнений з підприємства відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.6) у зв'язку із ліквідацією підприємства.

Із наданої ліквідатором довідки вбачається, що розмір заборгованості по заробітній платі на час звільнення 20.10.2014 р. становить 11997,71 грн. (а.с.141).

Відповідно до довідки про середню заробітну плату, видану відповідачем ОСОБА_4, сума боргу, за час затримки при звільненні, станом на 16.03.2015 р. складає 9848,60 грн. (а.с.5). Позивач визнав ці суми.

За повідомленням апелянта останній день роботи позивача становив 20 жовтня 2014 року.

Постановою господарського суду Сумської області від 05.08.2014 р. публічне акціонерне товариство «Конотопський завод по ремонту дизель-потягів» було визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру. Із тексту наведеного судового рішення вбачається, що провадження у справі про банкрутство зазначеного підприємства було відкрито 06.10.2008 р. (а.с.14-20).

Оскільки справа про банкрутство боржника порушена господарським судом до до19.01.2013 р. - дати набрання чинності Законом України від 22.12.2011 р. № 4212-VI "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яким були внесені зміни до ст.12 ГПК України, тому доводи апелянта про підвідомчість справи господарському суду не заслуговують на увагу.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» від 02.10.2012 р. №5405-VI розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання йог банкрутом» доповнено п.1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

За цих умов суд першої інстанції вірно визначився в правах та обов'язках сторін.

Факт наявності заборгованості по заробітній платі та затримка розрахунку при звільненні, не спростовуються відповідачем і підтверджується доказами в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП вбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства установи, організації провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в с.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наведені норми КЗпП дають підстави для висновку що передбачений частиною 1 ст. 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Порушення процедури про банкрутство та ліквідації роботодавця, відсутність грошових коштів у підприємства на день звільнення працівника, відсутність затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів у зв'язку з чим ліквідатор на може здійснити виплату заборгованості по заробітній платне може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті йому належних коштів, а тому не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку відшкодувати працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В даному випадку по день ухвалення судом рішення.

Доводи апелянта про відсутність вини в затримці виплати належних сум розрахунку при звільнення позивача через визначений матеріальним законом порядком розрахунку з кредиторами після продажу майна ліквідованого підприємства та відсутності затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів у зв'язку з чим ліквідатор на має змоги здійснити виплату заборгованості по заробітній платі, колегія суддів не приймає до уваги з наведених підстав.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального закону з питань підвідомчості розгляду даної справи господарським судом заслуговує уваги, бо Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України від 22.12.2011 р. № 4212-VI "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначений порядок застосування цього Закону при розгляді такої категорії справ господарськими судами, який наведено вище.

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 308 ЦПК України підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ліквідатора публічного акціонерного товариства «Конотопський завод по ремонту дизель-потягів» Бідної О.І. відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2015 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: