Справа № 344/6131/13-ц
Провадження № 2/344/445/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі на посаді заступника генерального директора по фінансах ОСОБА_2 обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу з розрахунку 5729,92 грн. за місяць за період з 01 квітня 2013 року по 21 липня 2013 року в розмірі 19995,94 грн.

31 липня 2013 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області розглянуто справу та винесено рішення по справі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

13 вересня 2013 року апеляційним судом Івано-Франківської області винесено ухвалу, якою в задоволенні апеляційної скарги Відповідача відмовлено, рішення Івано-Франківського міського суду залишено без змін.

15 січня 2014 року колегією суддів судових палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розглянуто касаційну скаргу Відповідача та винесено ухвалу, якою касаційну скаргу ОСОБА_2 обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Cуду пояснив, що був членом профспілкового комітету, що у момент, коли був звільнений, хворів, що підтверджується листком непрацездатності. Вважає звільнення неправомірним. Просив позов задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у поданому ним суду письмовому запереченні та суду пояснив, що позивач систематично не виконував службові обовязки та знаходився на службовому місці у день звільнення, та відмовився ознайомитися з наказом про звільнення, що підтверджується актом про відмову в письмовому ознайомленні з наказом про звільнення, який підписаний комісією. Також повідомив суду, що згода виборного органу первинної профспілкової організації не потрібна, оскільки ОСОБА_1 займав посаду заступника генерального директора по фінансах, а тому відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України згода профкому на звільнення не вимагається. Крім того, було повідомлено, що 21.05.2014 року ОСОБА_1 на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 31.07.2013р. було поновлено на роботі, а 27.08.2014 року було звільнено по угоді сторін. Просив в задоволені позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, що приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, один із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтуванні своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

21 березня 2013 року т.в.о. генерального директора ОСОБА_2 обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості було видано наказ № 28 по особовому складу про звільнення заступника генерального директора по фінансах ОСОБА_1 з роботи за одноразове грубе порушення трудових обовязків.

21.03.2013р. в день видачі наказу № 28 о 12 год. 50 хв. ОСОБА_1 знаходився на своєму робочому місці, де його було повідомлено про вказаний наказ та вручено під розписку для ознайомлення. Проте, Позивач відмовився від підпису про отримання вказаного наказу, про що було складено відповідний акт про відмову у ознайомленні з наказом про звільнення.

Судом встановлено, що Позивач перебував на посаді заступника генерального директора по фінансах.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках:

звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП України.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 19.03.2013р. о 9 год. 00 хв. на виробничій нараді ОСОБА_2 ОДОСП керівником була дана вказівка заступнику генерального директора по фінансах ОСОБА_1 надати фінансовий план на поточний місяць (березень) 2013 року. ОСОБА_1 було повідомлено, що фінансовий план станом на 19.03.2013р. відсутній.

Позивачу було надано завдання підготувати та надати фінансовий план на поточний місяць березень 2013 року. ОСОБА_1 сформовано та надано т.в.о. генерального директора фінансовий план на березень із дефіцитом в розмірі 1 400 000,00 грн. Ці обставини не заперечувалися Позивачем в судовому засіданні.

Не знаходять свого підтвердження доводи позивача, що фінансовий план складається один раз на рік, оскільки предметом дослідження став фінансовий план на поточний місяць - березень.

Пунктом 2.1. Посадової інструкції заступника генерального директора з питань економіки та фінансів передбачено, що заступник генерального директора є організатором планової, фінансової та економічної діяльності в обласному обєднанні спиртової та лікеро-горілчаної промисловості.

З Посадової інструкції випливає, що заступник генерального директора повинен вчасно та належним чином організовувати планову, фінансову та економічну діяльність підприємства. Отже, він несе відповідальність за планову, фінансову та економічну діяльність підприємства та їх результати.

Відповідно до п. 3.1. Посадової інструкції, до обовязків заступника генерального директора належить здійснення організації і вдосконалення економічної і фінансової діяльності, автоматизації управління, направленої на досягнення найбільших результатів при найменших затратах матеріальних, трудових і фінансових ресурсів, підвищення прибутковості підприємства.

Пунктом 3.3. Посадової інструкції передбачено, що заступник генерального директора організовує розробку планової і звітної документації, яка використовується на підприємстві, облік і аналіз господарської діяльності.

З вище наведених пунктів Посадової інструкції випливає, що заступником генерального директора ОСОБА_1 порушено п. 3.1., 3.3. Посадової інструкції та не дотримано вимог по підвищенню прибутковості підприємства, а саме в частині організації розробки планової і звітної документації, яка використовується на підприємстві, обліку і аналізу господарської діяльності, в тому числі мало місце недотримання вимог щодо складання фінансового плану підприємства на поточний місяць, а також проведення робіт по вдосконаленню планування економічних показників діяльності підприємства та витрат товарно-матеріальних цінностей.

Частиною 1 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Фінансова діяльність - це система використання різних форм і методів, які використовуються для фінансового забезпечення функціонування підприємств та досягнення ними поставлених цілей, тобто це та практична фінансова робота, що забезпечує життєдіяльність підприємства, поліпшення її результатів.

Таким чином, задовільним результатом роботи заступника генерального директора по фінансах є позитивний фінансовий результат діяльності підприємства.

Виходячи з наведених обставин, ОСОБА_1, перебуваючи на посаді заступника генерального директора по фінансах всупереч п. 3.1. Посадової інструкції не здійснив належної організації фінансової діяльності підприємства.

Судом досліджено службову записку заступника генерального директора по реалізації ОСОБА_3 від 19.03.2013 року, в якій зазначено, що з 26.02.2013р. по 28.02.2013р. за безпосередньою вказівкою заступника генерального директора по фінансах ОСОБА_1, без дотримання положень п. 6.5. договору постачання лікеро-горілчаної продукції, тобто проведення попередньої оплати, ТзОВ «Прикарпатський торговий дім» було відвантажено Продукцію на загальну суму 3 416 749,00 грн., що призвело до виникнення дебіторської заборгованості.

З наданих пояснень представника Відповідача на ОСОБА_2 ОДОСП діє встановлена відповідним договором процедура відпущення лікеро-горілчаної продукції, яка полягає в наступному: відділ реалізації звертається до фінансового відділу (фінансово-комерційний центр), який підпорядкований заступнику генерального директора по фінансах, з наданням інформації про поступлення на поточний рахунок у банківській установі коштів на відповідну суму як передоплата за купівлю лікеро-горілчаної продукції; після надання інформації про поступлення коштів на поточний рахунок у банківській установі за лікеро-горілчану продукцію, відділ реалізації здійснює відпуск лікеро-горілчаної продукції відповідному покупцю. Натомість, ОСОБА_1 порушено встановлений порядок відвантаження лікеро-горілчаної продукції, надавши відділу реалізації неправдиву інформацію стосовно здійснення передоплати за лікеро-горілчану продукцію.

Таким чином, заступник генерального директора ОСОБА_1 не дотримався вимог посадової інструкції в частині, організації планової, фінансової та економічної діяльності підприємства.

Як встановлено наказом № 28 від 21.03.2013р., заступником генерального директора по фінансах ОСОБА_1 починаючи з грудня 2012р. не підписувалися платіжні доручення по розрахунках підприємства, що є прямим порушенням обовязків, передбачених посадовою інструкцією.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Національного банку України «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» № 22 від 21.01.2004р., розрахункові документи складаються на бланках, форми яких наведені в додатках до цієї Інструкції. Реквізити розрахункових документів за цими формами заповнюються згідно з вимогами додатка 8 до цієї Інструкції та відповідних її глав.

Згідно п. 3.1. Постанови Національного банку України «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» № 22 від 21.01.2004р., платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Відповідно до п. 42 додатку 8 до інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті «Указівки щодо заповнення реквізитів розрахункових документів на паперових носіях, їх реєстрів і заяви про відкриття акредитива», передбачено вимоги щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, їх реєстрів і заяви про відкриття акредитива, зокрема серед яких є обовязковість ставлення підпису відповідальних осіб (відповідальної особи), які вповноважені розпоряджатися рахунком і зразки підписів яких заявлені банку платника в картці із зразками підписів і відбитка печатки.

Виходячи з цього, належне оформлення банківських платіжних (розрахункових) документів передбачає обовязкове оформлення платіжного доручення з наявним підписом відповідальної особи, яка вповноважена розпоряджатися рахунком і зразки підписів якої заявлені банку платника в картці із зразками підписів і відбитка печатки.

Пунктом 4.2. Посадової інструкції передбачено, що заступник генерального директора має право підпису фінансових документів, які визначені генеральним директором.

Як вбачається з картки зразків підписів, такою відповідальною особою був заступник генерального директора ОСОБА_1

Судом встановлено, що починаючи з 04.12.2013р. і по 21.03.2013р. (по день анулювання) ОСОБА_1 являвся єдиною відповідальною особою, яка вповноважена була підписувати фінансові документи, так як з 04.12.2013р. ОСОБА_4, який також мав право на підписання фінансових документів, було звільнено з посади т.в.о. генерального директора.

Суд приходить до висновку, що заступник генерального директора ОСОБА_1 зобовязаний був підписувати платіжні доручення, як це передбачено Постановою Національного банку України «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» № 22 від 21.01.2004р., що входило в його обовязки. При цьому сам Позивач, перебуваючи на займаній посаді, підписував платіжні документи до 03.12.2012р. та з 01.03.2013р. по 21.03.2013р.

Крім того, представником відповідача було подано до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що 21 травня 2014 року т.в.о. генерального директора ОСОБА_2 ОДОСП видано наказ № 02-03/41 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1Р.». Підставою поновлення було рішення Івано-Франківського міського суду від 31.07.2013р., по даній цивільній справі № 344/6131/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОДОСП про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Таким чином суд приходить до висновку, що Івано-Франківське ОДОСП виконало рішення в частині поновлення на роботі згідно наказу № 02-03/41 від 21.05.2014р. А отже трудовий спір в частині поновлення на роботі відсутній.

27 серпня 2014 року т.в.о. генерального директора ОСОБА_2 ОДОСП видано наказ № 02-03/61 «По особовому складу», яким ОСОБА_1 заступника генерального директора по фінансах звільнено з роботи по угоді сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Таким чином, між ОСОБА_2 ОДОСП та ОСОБА_1 трудові відносини припинені на підставі наказу № 02-03/61 від 27.08.2014р.

За таких обставин, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та обєктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд вважає встановленою відсутність порушення на момент винесення рішення по даній справі відповідачем конституційного права позивача на працю та оплату праці. Виходячи з цього, зазначене право позивача відновленню та захисту в судовому порядку не потребує, в звязку з чим у задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 43-1 КЗПП України, ст. ст. 10, 11, 27-31, 58-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Суддя: В.В. Барашков