Справа № 734/2734/14 Провадження № 22-ц/795/87/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Бузунко О. А. Доповідач - Страшний М. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСтрашного М.М.,
суддів:Бобрової І.О., Шарапової О.Л.,
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:представника позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Козелецького районного суду від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Козелецької селищної ради, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

В вересні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1290 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті своєї дружини ОСОБА_8 В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року його дружини ОСОБА_8 відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, придбана останньою під час перебування в шлюбі на підставі договору купівлі-продажу. Позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку було відмовлено у зв'язку з відсутністю у спадкодавця державного акта на землю.

Рішенням Козелецького районного суду від 12 листопада 2014 року позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати дане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що він відмовився від одержання свідоцтва про право власності на свою частку у спільному майні подружжя, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву, тому має право на успадкування будинку в цілому.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6, а тому об'єктом спадкування є лише 1/2 частина земельної ділянки і на цю частину за позивачем належить визнати право власності, а в решті вимог треба відмовити.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.

Судом встановлено, з 18.03.1986 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9).

08 листопада 2002 року під час перебування у шлюбі ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу придбала у ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,1290 га за адресою АДРЕСА_1 (а.с.11).

02 вересня 2013 року ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7)

Зазначені обставини справи учасники судового розгляду не спростовували та не заперечували.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина та з матеріалів спадкової справи вбачається, що 26 лютого 2014 року ОСОБА_6 звернувся до Козелецької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с.19). Одночасно, в цій заяві ОСОБА_6 підтвердив, що він відмовляється від одержання свідоцтва про право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя.

Інші спадкоємці ОСОБА_8 - її мати ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_10 відмовились від спадщини на користь ОСОБА_6, подавши до нотаріальної контори відповідні заяви (а.с.19 зворот, 20).

22 вересня 2014 року державний нотаріус Козелецької районної державної нотаріальної контори видав ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за законом в цілому на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з належними відсотками та компенсаціями, яка знаходять в ПАТ „Державний ощадний банк України" (а.с.20 зворот, 21).

Виходячи з вимог ст.ст. 22,28 КпШС УРСР, чинного в період надбання спірного майна подружжям ОСОБА_6, та відповідно до положень ст.ст. 60, 70 СК України, чинного на час смерті ОСОБА_8, майно, придбане у період шлюбу, є спільною власністю подружжя та у разі його поділу частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а ст.1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Дійсно, після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на 1/2 частину спадкового майна, єдиним спадкоємцем є чоловік померлої - позивач ОСОБА_6

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6 просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на всю земельну ділянку, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що земельна ділянка належала його померлій дружині, була придбана в шлюбі, але він відповідною заявою відмовився від одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному сумісному майні подружжя.

Проте з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05 вересня 2014 року вбачається, що власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_7 (а.с.14 зворот).

Відповідно до ст. 131 ЗК України (в редакції станом на 08.11.2002 року) громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно ст.125 ЗК України (в редакції станом на 08.11.2002 року) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приписами ст. 126 ЗК України (в редакції станом на 08.11.2002 року) було передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Отже, враховуючи, що за життя ОСОБА_8 не зареєструвала в належний спосіб своє право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, придбану на підставі договору купівлі-продажу, то дана земельна ділянка не входить до спадкової маси, тому за позивачем ОСОБА_6 не може бути визнано право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8

На підставі наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду від 12 листопада 2014 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Козелецької селищної ради, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: