Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21.08.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді Микуляк П.П.

при секретарі Остич Л.В.

за участю представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатського відділення АТ «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що 31.10.2014 року між нею та Закарпатським відділенням АТ «Дельта Банк» було укладено договором №002-06502-311014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнах, за умовами якого вона передала Банку грошові кошти в розмірі 32081,0 грн., на строк по 30.11.2014 року, із сплатою їй 18,5% річних. В подальшому строк дії договору було пролонговано до 29.12.2014 року.

16 грудня 2014 р. вона подала відповідачу заяву про повернення грошових коштів (депозиту) по закінченні строку депозиту, але Закарпатське відділення «Дельта Банк» знову пролонгувало даний договір до 29 січня 2015 р.

29 січня 2015 р., після подачі нею заяви про закриття депозиту та виплати грошових коштів та нарахованих процентів, договір №002-06502-311014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнях був закритий, але грошові кошти їй не видані. Станом на день подачі позовної заяви залишок вкладу складає 33759,66 грн., на її неодноразові звернення працівники Банку відповідають, що немає можливості сплатити дану суму, оскільки в касі Банку немає готівки, що на думку позивачки, грубо порушує умови договору та її законні права. Після неодноразових пролонгувань Договору АТ «Дельта Банк» продовжує користуватися її грошовими коштами, тобто чужими коштами, Банком було заблоковано її платіжну картку, що перешкоджає їй зняти кошти і через банкомат.

У звязку з порушенням Закарпатським відділенням АТ «Дельта Банк» своїх зобовязань, ОСОБА_1 вважає, що відповідач за несвоєчасне повернення суми вкладу та виплати нарахованих відсотків, окрім залишку суми депозитного вкладу в розмірі 33759,66 грн., має сплатити їй пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки в період з 29.12.2014 року по 12.03.2015 року (71 день) у розмірі 3940,17 грн., у відповідності до ст..ст.625, 692 ЦК України три проценти річних за весь час прострочення в період з 29.12.2014 року по 12.03.2015 року (71 день) в розмірі 197,01 грн., суму інфляції в розмірі 9942,22 грн., а також проценти по банківському вкладу в розмірі 18,5% річних за прострочений строк в період в період з 29.12.2014 року по 09.03.2015 року (71 день) у розмірі 1214,89 грн.

Крім того, позивачка вважає, що такими неправомірними діями Банку їй завдано моральну шкоду, оскільки за весь час невиконання відповідачем своїх зобовязань їй були спричинені моральні страждання. Дії (бездіяльність) Банку, що виразилися в незаконній відмові виконувати умови договору, завдали їй душевні страждання і переживання.

Укладаючи договір банківського вкладу та довіряючи свої грошові кошти даній установі, вона розраховувала на порядність та чесність Банку, дотримання Банком всіх умов і положень договору. Відмова в поверненні вкладу порушила її плани в частині розпорядження власними грошовими коштами, стало для неї сильним шоком від нахабства і незаконності дій по відношенню до своїх вкладників - людей, які повірили Банку в період нестабільної політичної та економічної кризи в країні і довірили свої особисті кошти, тим самим забезпечивши фінансовій установі запас ліквідності в один із найважчих економічних моментів, а у відповідь отримали, і недбале ставлення до виконання Банком зобовязань за договором. Внаслідок заблокування платіжної картки вона не має можливості отримати суму вкладу через банкомат, а з каси Банку кошти видаються в обмеженій кількості до 200-300 грн. в день. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в розмірі 10 тис. грн..

25 березня 2015 року та 26 червня 2015 року позивачкою було подано до суду уточнюючі розрахунки щодо розміру суми депозитного вкладу, нарахованих відсотків та штрафними санкціями, які підлягають стягненню з відповідача на її користь(а.с.19-23, 68-71).

Згідно уточненого розрахунку від 26.06.2015 року ОСОБА_1 просить суд стягнути з Закарпатського відділення АТ «Дельта Банк» на її користь суму в розмірі 77375,04 грн., з яких: 33759,66 грн. сума залишку вкладу; 3148,44 грн. - проценти по банківському вкладу в розмірі 18,5% річних за прострочений строк в період в період з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні); 10211,14 грн. - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки в період з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні); 510,58 грн. - три проценти річних за весь час прострочення в період користування чужими коштами - з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні); 20255,80 грн. - сума інфляції в період з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні); 10000 грн. моральна шкода.

В судовому засіданні представник позивачка ОСОБА_1 ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з Закарпатського відділення АТ «Дельта Банк» на користь його довірительки 77885,62 грн., з яких: 33759,66 грн. сума залишку вкладу; 3148,44 грн. - проценти по банківському вкладу в розмірі 18,5% річних за прострочений строк в період в період з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні); 10211,14 грн. - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки в період з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні); 510,58 грн. - три проценти річних за весь час прострочення в період користування чужими коштами - з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні); 20255,80 грн. - сума інфляції в період з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні); 10000 грн. моральна шкода. Судові витрати покласти на відповідача.

Загальну суму визначену в розрахунку від 26.06.2015 року в розмірі 77375,04 грн. представник просить вважати арифметичною помилкою, яка була допущена при здійснення розрахунку. Проти винесення заочного рішення не заперечив.

Представник відповідача АТ «Дельта Банк» у судове засіданні не зявилась, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд в порядку ст. 169 ч.4 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку:

Як вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (надалі Банк) та ОСОБА_1 (надалі Вкладник) було укладено договір №002-06502-311014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнах, за умовами якого Банку прийняв від Вкладник та зарахував відкритий для нього вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти (депозитний вклад) в розмірі 32081,00 грн., строк по 30.11.2014 року. Процентна ставка по вкладу складає 21% річних. В подальшому строк дії Договору було пролонговано до 29.12.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно пункту 1.9 Договору нараховані проценти за Вкладом виплачуються Вкладнику одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку залучення Вкладу, зазначеного в п. 1.3 цього Договору та з врахуванням п. 1.11 цього Договору Вкладу, або в день продовження дії цього Договору, а також в інший термін довгострокового припинення діїй цього договору у випадках, передбачених цим Договором та Правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів №7847, що відкритий на імя Вкладника в установі Банку.

Вклад виплачується Вкладнику по закінченню строку залучення Вкладу за цим Договором, зазначеного в п. 1.3 цього Договору та з врахуванням п. 1.11 цього Договору Вкладу, шляхом зарахування на поточний рахунок операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів №7847, що відкритий на імя Вкладника в установі Банку (п.1.10 Договору).

Положеннями ст.526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В судовому засіданні встановлено, що 16 грудня 2014 р. Вкладник подала до Банку заяву про повернення грошових коштів (депозиту) по закінченні строку депозиту, але Банк знову, без погодження Вкладника, пролонгував Договір до 29 січня 2015 р.

29 січня 2015 р., після подачі Вкладником заяви до Банку про закриття депозиту та виплати грошових коштів і нарахованих процентів, договір №002-06502-311014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнях був закритий, але грошові кошти Вкладнику не видані не були. З виписки по операціями по картковому рахунку Вкладника ОСОБА_1 №7847 слідує, що станом на 30.01.2015 року сума невиплаченого Владнику депозитного вкладу та нарахованих процентів по закінченню строку Договору становить 33759,66 грн.

Суд вважає, що такі дії (бездіяльність) Банку суперечить основним законам, які мають вищу юридичну силу - Конституції України та ЦК України, а також умовам Договору.

ОСОБА_1 є власником грошових коштів розміщених на особовому рахунку в АТ «Дельта Банк» на підставі договору №002-06502-311014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнах від 30.10.2014 року, відповідно до положень ст.41 Конституції України та ст.ст.316, 317, 319, 321, 325 ЦК України вона не може бути обмежена в своїх правах щодо володіння, розпорядження і використання зазначених грошових коштів на власний розсуд. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що незалежно від того чи був укладений договір банківського вкладу на умовах видачі вкладу на першу вимогу чи на умовах повернення вкладу із закінченням встановленого договором строку, банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з Банку суми депозитного вкладу за договором №002-06502-311014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнах від 31 жовтня 2014 року в розмірі 33759,66 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

За змістом статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).

Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

За умовами укладених між сторонами Договорів банківського вкладу, суму вкладу було залучено на строк з моменту зарахування вкладу на відкритий для Вкладника вкладний (депозитний) рахунок, по 30.11.2014 року. В подальшому строк дії Договору було пролонговано до 29.12.2014 року.

В судовому засіданні встановлено, що з моменту закінчення строку дії Договору і до момент розгляду справи в суді, Банком не вжито жодних заходів щодо повернення Вкладнику ОСОБА_1 суми вкладу готівкою чи перерахування коштів на рахунок Вкладника, з якого б вона могла отримати зазначені кошти. АТ «Дельта Банк» заблоковано платіжну картку ОСОБА_1, що перешкоджає останній зняти з рахунку кошти через банкомат чи скористатись послугами іншого банку.

За таких обставин, суд вважає, що Банк зобовязаний сплатити на користь Вкладника ОСОБА_1 проценти по банківському вкладу в розмірі 18,5% річних за прострочений строк в період в період з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні) у сумі 3148,44 грн.

Вирішуючи питання щодо заявлених позивачкою вимог про стягнення з Банку пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат за порушення виконання зобовязань суд приймає до уваги наступне:

Положеннями ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, або розірвання договору, заміна умов зобовязання, виплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч.2 ст.625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі №6-38цс11). Тобто, проценти, передбачені ст.625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі №6-42цс11).

Попри подібність правової природи ч.3 ст. 549 ЦК України (щодо сплати пені) та ч.2 ст.625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою.

Одночасне стягнення процентів, передбачених ст.536 ЦК України та іншими статтями (1048, 1056-1, 1061 ЦК України), і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст.625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором).

Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі №6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також трьох процентів річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги, що Банком своїх зобовязань щодо повернення Вкладнику ОСОБА_1 суми депозитного вкладу та нарахованих процентів після закінчення строку Договору №002-06502-311014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнах від 31 жовтня 2014 року не виконано, Банк безпідставно продовжує користуватись грошовими коштами Вкладника, суд приходить до висновку, що з Банку слід стягнути на користь ОСОБА_1 у відповідності до ч.3 ст.549 ЦК України пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (60%) за кожен день прострочки в період з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні) в розмірі 10211,14 грн., а також у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України - три проценти річних за весь час прострочення в період користування чужими коштами з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні) в розмірі 510,58 грн. та суму інфляції в період з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні) в розмірі 20255,80 грн.

Позивачкою в свої заяві ставляться вимоги про стягнення з Банку на її користь моральної шкоди в розмірі 10 тис грн..

Згідно положень ст.23 та ст.1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.3, п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ. Моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності, прав наданих споживачам, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні моральної шкоди суд зясовує чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, чи знаходяться дії відповідача в причинному звязку з наслідками, що настали.

Враховуючи, що дії Банку знаходилися в причинному зв'язку з тим, що позивачка ОСОБА_1, як власник грошових коштів не мала можливості ними володіти, користуватись та розпоряджатись, що спричинило порушення її нормальних життєвих звязків та спричинило їй душевні страждання і переживання, остання не мала можливості оплатити для себе необхідне лікування, позивачка була змушена звернутися до суду для захисту своїх прав, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_1 10 тис.грн. моральної шкоди, оскільки цей розмір, буде відповідати спричиненій позивачці моральній шкоді.

Вирішуючи питання з кого саме із відповідачів має бути стягнута на користь ОСОБА_1 сума депозитного вкладу за договором №002-06502-311014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнах від 31 жовтня 2014 року, з нарахованими відсотками та штрафними санкціями за порушення зобовязань в розмірі 67885,62 грн., а також моральна шкода в розмірі 10000 грн., суд приймає до уваги той факт, що вказаний Договір Владником був укладений з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», яке має статус юридичної особи і зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних особі та фізичних осіб-підприємців, та вважає, що зазначені кошти на користь позивачки мають бути стягнуті з юридичної особи АТ «Дельта Банк», оскільки зобовязання за укладеним Договором, виникли саме у АТ «Дельта Банк».

У відповідності до ст.88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, підлягає стягненню з АТ «Дельта Банк» на держави судовий збір у розмірі 778,86 грн..

Керуючись ст. ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 208, 212,-215, 224-226, 232, 233, 294 ЦПК України, суд ,-

Р І Ш И В :

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за договором №002-06502-311014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнах від 31 жовтня 2014 року, з нарахованими відсотками та штрафними санкціями за порушення зобовязань в розмірі 67885,62 грн., з яких: 33759,66 грн. сума залишку вкладу; 3148,44 грн. - проценти по банківському вкладу в розмірі 18,5% річних за прострочений строк в період в період з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні); 10211,14 грн. - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки в період з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні); 510,58 грн. - три проценти річних за весь час прострочення в період користування чужими коштами - з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні); 20255,80 грн. - сума інфляції в період з 29.12.2014 року по 01.07.2015 року (184 дні).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на держави судовий збір у розмірі 778,86 грн..

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Микуляк П.П.