АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Владичана А. І., Чупікової В. В.

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача Попадюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Вікнянської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про визнання незаконним та скасування рішення сесії Вікнянської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, зобов'язання затвердити технічну документацію із землеустрою та передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01 квітня 2015 року,

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Вікнянської сільської ради Заставнівського району про визнання незаконним та скасування рішення сесії ради, зобов'язання затвердити технічну документацію із землеустрою та передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку.

Зазначала, що вона є власником незавершеного будівництвом житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 та належить їй згідно договору дарування від 17 грудня 2003 року.

З того часу вона користується земельною ділянкою у розмірі 0,1285 га, розташованою за вказаною адресою.

За згодою сільської ради нею у 2010 році замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою з метою отримання у власність земельної ділянки.

На її неодноразові звернення із заявами сільська рада тривалий час не вирішувала питання щодо передачі їй у власність земельної ділянки.

У подальшому рішенням XXIV сесії VI скликання Вікнянської сільської ради №24/323 від 23 листопада 2014 року їй відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують її право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та передачі земельної ділянки у власність.

Посилаючись на безпідставність та незаконність рішення сільської ради, порушення її прав, просила визнати незаконним та скасувати в повному обсязі рішення XXIV сесії VI скликання Вікнянської сільської ради №24/323 від 23 листопада 2014 року про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою, зобов'язати сільську раду розглянути на сесії технічну документацію із землеустрою, виготовлену ДП «Центр Державного Земельного кадастру» за 2010 рік, зобов'язати відповідача передати їй у власність земельну ділянку площею 0,1285 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що подана позивачкою технічна документація не відповідає вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій», а тому сільська рада правомірно відмовила у її затвердженні та передачі земельної ділянки у власність позивачки.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов слід задовольнити частково.

У справі встановлено, що позивачка ОСОБА_4 із 17 грудня 2003 року стала власником незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1, попереднім власником якого був ОСОБА_5

20 жовтня 2010 року ОСОБА_5 звернувся до Вікнянської сільської ради із заявою про вилучення у нього земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_1

Рішенням ХХVІІ сесії V скликання за № 27328 від 25 жовтня 2010 року вказана земельна ділянка у нього була вилучена.

20 жовтня 2010 року позивачка ОСОБА_4 звернулась до сільської ради із заявою, в якій просила надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації на передачу у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га.

Рішенням ХХVІІ сесії V скликання № 27334 від 25 жовтня 2010 року ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га.

У 2011 році позивачка звернулася до сільської ради із заявою про затвердження технічної документації (а.с.11).

Рішенням ради від 31 січня 2014 року їй відмовлено у приватизації земельної ділянки площею 0,1285 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

Рішенням Заставнівського районного суду від 09 жовтня 2014 року вказане рішення сесії визнано незаконним та скасовано, зобов'язано сільську раду розглянути на сесії питання щодо затвердження технічної документації із землеустрою, виготовлену Державним підприємством «Центр Державного Земельного кадастру» за 2010 рік та подану сільській раді.

Рішенням ХХІV сесії VІ скликання Вікнянської сільської ради Заставнівського району від 23 листопада 2014 року позивачці відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою, запропоновано їй подати на розгляд сесії технічну документацію із землеустрою відповідно до чинного законодавства.

Відмова у затвердження мотивована невідповідністю документації вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій».

Колегія суддів вважає таку відмову неправомірною з наступних підстав.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

У користуванні позивачки знаходиться земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 приблизною площею 0,12 га, що визнається відповідачем.

Відповідно до ст. 118 ч. 6 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

У справі встановлено, що рішенням сільської ради від 25 жовтня 2010 року ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га.

Відповідно до чч. 9-11 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Рішення сільської ради про відмову у погодженні проекту землеустрою мотивоване невідповідністю документації вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій».

Дане рішення є неконкретним, по суті немотивованим й таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» у редакції, яка є чинною на час розгляду сільською радою відповідного питання, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Як убачається зі змісту технічної документації із землеустрою, виготовленої ДП «Центр Державного Земельного кадастру» у 2010 році, її зміст (за переліком документів) практично відповідає вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій» (а.с.34-52).

Таким чином, оспорюване рішення сільської ради про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, є неправомірним, таким, що прийняте з порушенням вказаних вище норм Земельного кодексу України та Закону України «Про землеустрій».

Тому вказане рішення слід визнати незаконним та скасувати його у повному обсязі та зобов'язати відповідача розглянути на черговій сесії питання затвердження указаної технічної документації із землеустрою.

Заперечуючи проти позову, з чим погодився і суд першої інстанції, представник відповідача посилався на те, що позивачка фактично користується земельною ділянкою площею 0,1297 га, а не 0,1285 га як зазначено у технічній документації.

Проте такі розбіжності не можуть бути підставою для відмови у затвердженні технічної документації, оскільки отримання у власність земельної ділянки відповідного розміру є правом, а не обов'язком особи.

Суд першої інстанції також погодився з доводами відповідача, як з підставою для відмови у позові, про відсутність у технічній документації акту прийому передачі межових знаків, акту встановлення (відновлення) межових знаків з підписами усіх суміжних власників чи користувачів, зокрема, ОСОБА_6, межі земельної ділянки якого ніби то порушуються.

Такий висновок є помилковим.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, яка була чинною на час виготовлення технічної документації із землеустрою (далі - Інструкція), межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами.

Згідно з п. 2.4 Інструкції перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки.

Тобто саме погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який у свою чергу є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності.

Інструкція не містила вимог погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.

У матеріалах технічної документації є кадастровий план, що містить опис меж земельної ділянки, акт встановлення (відновлення) зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на яких містять підписи, у т.ч. представника сільської ради.

Непідписання чи відмова у підписанні вказаних документів іншою особою не є підставою для відмови у затвердженні технічної документації.

Представник відповідача не посилався на правовстановлюючі документи, які б стверджували, що запропонована до передачі у власність позивачці земельна ділянка знаходиться у власності чи правомірному користуванні інших осіб.

Представник відповідача посилався на зведений план землекористування (а.с.31), проте цей документ не є складовою технічної документації та не свідчить про порушення прав інших осіб.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції зазначив, що технічна документація із землеустрою, яку подала позивачка, не зареєстрована відповідно до правил, викладених у Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року.

Проте технічна документація позивачкою була подана на затвердження до сільської ради до набрання чинності згаданою постановою, вона містить кадастровий номер земельної ділянки.

Підпунктом 1 пункту 2 вказаної постанови КМУ визначено, що у разі, коли до набрання чинності цією постановою:документація із землеустрою і технічна документація з оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, розроблена, але не затверджена рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування, внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється відповідно до Порядку.

Що ж до позовних вимог про передачу позивачці у власність земельної ділянки площею 0,1285 га, то вони підлягають частковому задоволенню.

Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст. 152 ЗК України.

Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання права; б) відновлення стану земельної ділянки, що існував до порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади та місцевого самоврядування; г) відшкодування збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів.

Відповідно до ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права.

Оскільки рішення з передачі у власність земельної ділянки є компетенцію сільської ради, а не суду, то на часткове задоволення вимог позивачки відповідача слід зобов'язати вирішити питання про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1285 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1

З огляду на те, що позовні вимоги, які є вимогами немайнового характеру, задоволено частково, з відповідача на користь позивачки слід стягнути половину витрат зі сплати судового збору у розмірі 121 гривні 80 коп. (243,60:2).

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01 квітня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_4 до Вікнянської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення XXIV сесії VI скликання Вікнянської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №24/323 від 23 листопада 2014 року про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 за 2010 рік, виготовлену Державним підприємством «Центр Державного Земельного Кадастру».

Зобов'язати Вікнянську сільську раду Заставнівського району Чернівецької області розглянути на черговій сесії питання затвердження указаної технічної документації із землеустрою, виготовленої Державним підприємством «Центр Державного Земельного кадастру» у 2010 році.

Зобов'язати Вікнянську сільську раду Заставнівського району Чернівецької області вирішити питання про передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,1285 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Стягнути з Вікнянської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області на користь ОСОБА_7 121(сто двадцять одну) гривню 80 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А. І. Владичан

В. В. Чупікова