АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1019/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Яценко С. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечна М.М.

адвоката Холодняк В.М.

апелянта ОСОБА_7

представника апелянта ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_10 до Балаклеївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до Балаклеївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1. померла його мати - ОСОБА_11 Після її смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_1 та приватизовану земельну ділянку площею 0,5907 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2.

Позивач стверджує, що в нотаріальній конторі він не може отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння.

Просив суд визнати ним право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_2, Смілянського району, загальною площею 53,8 кв.м., житловою - 46,1 кв.м., яке згідно технічного паспорту складається з: житлового будинку з прибудовою, ганку літ. «А-1,а,а-1», житлового будинку незавершеного будівництва літ. «В», гаражу, сараю літ. «Б», гаражу прибудови літ. «б», вбиральні літ. «Г», погрібу літ. «Д», воріт з хвірткою №1, огорожі № 2, колодязю № 3 та на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,5907 га розташовану за цією ж адресою, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 14 листопада 2006 року.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року позов ОСОБА_10 задоволено. Визнано за позивачем право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_2, загальною площею 53,8 кв.м., житловою - 46,1 кв.м., яке згідно технічного паспорту складається з: житлового будинку з прибудовою, ганку літ. «А-1,а,а-1», житлового будинку незавершеного будівництва літ. «В», гаражу, сараю літ. «Б», гаражу прибудови літ. «б», вбиральні літ. «Г», погрібу літ. «Д», воріт з хвірткою №1, огорожі № 2, колодязю № 3 та на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,5907 га розташовану за цією ж адресою, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 14 листопада 2006 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, вважаючи що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права та просять скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким поділити спадщину між спадкоємцями ОСОБА_10, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в рівних частках та визнати за ними право власності по 1/3 на кожного із спадкоємців.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_10 до Балаклеївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що після смерті спадкодавиці позивач прийняв спадщину, оскільки постійно до дня смерті ОСОБА_11 проживав з нею однією сімєю, однак оформити належним чином свої спадкові права через нотаріальну контору він не може в зв'язку з відсутністю правоустанавлюючого документу на будинок.

Проте погодитись повністю з такими висновками суду першої інстанції не є можливим.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1. померла ОСОБА_11, яка являється матір'ю позивача ОСОБА_10 Після її смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_1 та приватизовану земельну ділянку площею 0,5907га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2. Заповіт не складався. Право власності на будинок було оформлено на ОСОБА_11, що підтверджується випискою з погосподарської книги, хоча будинок являвся спільною власністю подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_12

На момент смерті ОСОБА_11, з нею разом були зареєстровані та постійно проживали чоловік ОСОБА_12 та син, позивач по справі, ОСОБА_10

Чоловік померлої ОСОБА_12 та син померлої померлої ОСОБА_10, являються спадкоємцями першої черги спорідненості за законом. Проте жоден із спадкоємців до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не зверталися, але відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Померла ОСОБА_10 не являлась матір'ю для ОСОБА_7 та ОСОБА_9, тому вони і не подавали заяв про прийняття спадщини після її смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як слідує з роз'яснень, даних Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Статтею 67 Закону України «Про нотаріат» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

ІНФОРМАЦІЯ_2. помер батько - ОСОБА_12 Заповіт також не складався. З заявами про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_12, до нотаріальної контори звернулись дві доньки, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 Син померлого ОСОБА_12, позивач по справі ОСОБА_10, тому всі вони являються спадкоємцями першої черги за законом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону N 3425-XII відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій нотаріус зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Така постанова виноситься нотаріусом протягом трьох робочих днів.

У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.

Будь яких доказів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину позивачем суду не надано. Не надано таких відмов нотаріуса і апелянтами.

В матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса в оформлені права на спадщину, а позивачем не надано доказів підтвердження факту неможливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку.

Відтак, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", роз'яснено що у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку позов ОСОБА_10 є передчасним, оскільки з матеріалів справи не вбачається порушення, невизнання або оспорювання цивільного права позивача.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведеного та ухвалив передчасне рішення, яким визнав за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування, однак вказане не є належним способом захисту прав спадкоємця.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам по справі, не перевірив фактичні обставини, та неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги про визнання права власності апелянтів на частину спадкового майна після смерті їх батька ОСОБА_12 не підлягають до задоволення, так як зустрічних позовних вимог вони не заявляли та також не надали письмової відмови нотаріуса в відмові оформлення права на спадщину.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року задовольнити частково, а рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до Балаклеївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :