Провадження №2/748/803/15
Єдиний унікальний № 748/2551/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2015 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Криворученка Д.П., секретарі Сидор А.В., за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 14.09.2015 року, посилаючись на приписи Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів», звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача - ФОП ОСОБА_3 1684,73 грн у відшкодування матеріальної шкоди, яка включає сплачений платіж за замір і замовлення у виробника металопластикових вікон та витрати на придбання ліків, а також 2000 грн, у відшкодування моральної шкоди заподіяної у результаті примусового підписання замовлення-договору №127 від 27.08.2015 року.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27 серпня 2015 року до неї в будинок №152А по вулиці Шевченка у с. Брусилів Чернігівського району Чернігівської області зайшов відповідач та наполегливо запропонував надати послуги по виготовленню і встановленню на вікна будинку метало пластикові вікна з використанням коштів пільгового споживчого кредиту у «Ощадбанку» по державній програмі з утеплення помешкань. Віт тиску відповідача позивач не розуміла що відбувається, а той у свою чергу почав вимірювати вікна, робити креслення і повідомив, що вартість вікон буде становити 11018 грн. Після цього вона не читаючи договір підписала його, а потім відповідач повідомив, що необхідно внести аванс, так як позивач має невелику пенсію і можуть не видати кредит. У банківській установі позивачу розповіли, що кредит вона може отримати, але жодних гарантій по встановленню вікон вона не має та розяснили, що ще є час все обдумати. Також їй розяснили, що підписувати угоду-замовлення необхідно лише після отримання кредиту, при цьому державне відшкодування вона отримає лише після надання відповідачем певного переліку документів. По поверненню до дому відповідач одразу почав вимагати у позивача аванс в сумі 1500 грн, які вона йому віддала без розрахункового документу, так як той сказав, що у договорі ним вказана сума авансу 3518 грн, нібито для того щоб позивачу видали кредит. 01 вересня 2015 року позивачу повідомили з банку, що необхідно зробити внесок в сумі 4018 грн оскільки неможливо видати кредит. Опісля позивач вивчивши договір та отримавши фахову консультацію зрозуміла, що відповідач її ввів в оману, як споживача і вона не повинна була підписувати договір, платити йому готівкою 1500 грн авансу та 100 грн за заміри, а взагалі кошти згідно п.4.2 угоди повинні були вноситись на розрахунковий рахунок виконавця. 03 вересня 2015 року позивач подала до «Ощадбанку» заяву про відмову від кредиту, а відповідачу заяву про повернення коштів.

У судовому засіданні позивач підтримала предявлені до ФОП ОСОБА_3 позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні з підстав та міркувань викладених у позовній заяві. Крім того додала, що відповідач їй кошти не повернув, роботу не виконав і з цього приводу вона зверталася до Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області.

Відповідач у судове засідання не зявися, про час та місце його проведення повідомлявся належними чином, причини не явки не повідомив.

Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено в статті 27 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ураховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не зявився, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність ФОП ОСОБА_3, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав та міркувань.

Як встановлено в судовому засіданні, 27.08.2015 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір-замовлення №127, відповідно до умов якого відповідач як виконавець, взяв на себе зобовязання: провести заміри із складанням відповідного акту погодженого із замовником; замовлення на виготовлення у виробника за результатами замірів металопластикові вікна, двері, скло та вироби з нього, комплектуючі деталі, фурнітуру і інші супутні товари; доставка товару; демонтаж старих конструкцій; монтаж товару, а позивач, як замовник, взяла на себе зобовязання прийняти та оплати товар, найменування, кількість, асортимент, ціна за одиницю та загальна вартість якого зазначається у додатку №1 до договору, що є невідємною його частиною (п.1.1-1.3 договору). Однак відповідач не надав позивачу додаток №1 до договору.

Вартість товару згідно з замовленням та специфікації становить 11018 грн, внесений аванс 3518 грн, борг 7500 грн. Сплата загальної вартості товару здійснюється замовником у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. Замовник авансує кошти на товар в день подання замовлення у розмірі 100 відсотків вартості партії поставки. Повний розрахунок за поставлений товар здійснюється в день виконання поставки товару замовнику. (п.4.1-4.3.2 договору)

Виконавець зобовязується поставити товар замовнику протягом до 25 робочих днів з дати отримання виконавцем на свій розрахунковий рахунок коштів авансового платежу, зазначеного в п.4.3.1 договору та провести повний комплекс монтажних робіт товару на обєкті протягом 2 робочих днів з моменту повної оплати вартості товару. (п.5.1 договору)

За невиконання чи неналежне виконання зобовязань сторони несуть відповідальність передбачену чинним законодавством України та цим договором. (п.7.1 договору) /а.с.5/

З угоди на придбання (встановлення) металопластикових вікон від 27 серпня 2015 року встановлено, що ОСОБА_3 згідно ст.ст.570, 571 ЦК України отримав від ОСОБА_1 100 грн завдатку. Дана угода не підписана відповідачем, а як пояснила у суді позивач від її імені стоїть не її підпис. /а.с.7/

03.09.2015 року відповідач отримав від позивача заяву, зміст якої зводиться до того, що вона просить повернути сплачені нею авансові кошти за договором замовлення від 27.08.15 р., оскільки відповідач суттєво порушив Закон України «Про захист прав споживачів» щодо надання неправдивої інформації по оформленню кредиту в «Ощадбанку». /а.с.8/

З повідомлення Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області встановлено, що за заявою ОСОБА_1 проведено перевірку відносно ОСОБА_3 /а.с.33/

Зі змісту договору замовлення від 27 серпня 2015 року вбачається, що він носить характер договору побутового підряду, поняття якого визначено у ч.1 ст.865 ЦК України.

Частиною третьою ст.865 ЦК України встановлено, що до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих ЦК України, застосовується законодавство про захист прав споживачів, яким зокрема є Закон України «Про захист прав споживачів».

У ЦК України не закріплено спеціальних вимог щодо форми договору побутового підряду, що означає можливість його укладення в усній або письмовій формі відповідно до загальних положень про форму правочину (ст.ст.205-210 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 837, 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до договору ФОП ОСОБА_3 взяв на себе повноваження не тільки по укладенню договору та по виконанню зобовязань за договором, а й повноваження приймати оплату по договору і розпоряджатися даною сумою.

Пояснення позивача у судовому засіданні відносно того, що квитанція, якою б підтверджувалось внесення замовником ОСОБА_1 авансу у розмірі 1500 грн та завдатку у розмірі 100 грн відповідачем не виписувалася і не видавалася, належними доказами з боку останнього не спростовані.

У п.8.1 договору передбачено, що всі спори і протиріччя по договору вирішуються сторонами шляхом перемовин.

Як зазначила в судовому засіданні позивач, жодних претензій до неї як замовника, в тому числі і щодо виконання нею умов договору в частині внесення авансу та завдатку, відповідач, як виконавець, не мав.

За таких обставин ставити під сумнів факт внесення замовником ОСОБА_1 виконавцю за договором ФОП ОСОБА_3 авансу і завдатку суд підстав не знаходить, а тому приходить до висновку, що взяті позивачем за договором зобовязання виконані.

Слід зазначити, що викладені вище пункти договору від 27.08.15 р. містять двозначні положення як щодо часу проведення замовником остаточного розрахунку з виконавцем за договором, так і щодо строку виконання ним замовлення за договором, а саме: проведення остаточного розрахунку мало бути до виконання замовлення чи після його виконання, що має суттєве значення для визначення питання відносно того, ким із сторін договору порушені його умови.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Тому суд виходить із загального порядку проведення розрахунків, встановленого ч.2 ст.873 ЦК України, відповідно до якого робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником і лише за згодою замовника ним може бути оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Оскільки, як зазначено вище, кошти в сумі 1600 грн позивачем, як замовником, відповідачу сплачені, то зазначене свідчить про виконання нею взятих зобовязань щодо проведення часткової оплати і про невиконання відповідачем взятих зобовязань по виконанню замовлення, оскільки передбачений п.5.1 двадцятипятиденний строк з дня укладення договору минув.

Статтею 570 ЦК України встановлено, що завдаток - це грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Договір про завдаток має оформлятися письмово під страхом визнання його нікчемним (ст.547 ЦК України).

Встановлення у договорі побутового підряду умов щодо внесення замовником завдатку законом не заборонено, проте слід враховувати положення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої продавець (виконавець) робіт не повинен включати у договори із споживачем умови, що обмежують права споживача, які є несправедливими, тобто, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Надана позивачем не підписана угода від 27.08.15 р. (а.с.7) містить лише положення щодо неповернення виконавцем робіт замовнику внесеного завдатку у разі його відмови від замовлення, і не містить обовязку виконавця щодо повернення замовнику внесеного завдатку у разі невиконання умов договору з вини виконавця, хоч при цьому договір у даній частині містить посилання на ч.1 ст.571 ЦК України. Частиною першою статті 571 ЦК України встановлено, що коли порушення зобовязання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, а якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, він зобовязаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

І так як у судовому засіданні встановлено, що невиконання договору сталося з вини відповідача, як виконавця за договором, а відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, і питання про додаткову сплату вартості завдатку не ставилося, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів у сумі 100 грн, як внесеного завдатку, слід задовольнити, а також слід задовольнити позовні вимоги в частині стягнення авансового платежу в розмірі 1500 грн, так як це право передбачене ч.2 ст.849 та п.2 ч.1 ст.872 Цивільного кодексу України.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн та 84,73 грн, як вартості придбаних ліків із-за моральних страждань, суд вважає необхідним у їх задоволенні відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.611 ЦК України, якою встановлено правові наслідки порушення зобовязання, моральна шкода відшкодовується у разі, якщо такі правові наслідки за порушення зобовязання встановлені договором або законом.

Вбачається, що умови укладеного між сторонами договору не передбачають відшкодування моральної шкоди за порушення зобовязання, не визначено таких правових наслідків за порушення договору з надання послуг й нормами закону.

Право на відшкодування споживачу моральної шкоди передбачене п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», при цьому ця шкода повинна бути завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Враховуючи, що право на відшкодування моральної шкоди виникає у споживача тільки після отримання продукції та виявлення в ній недоліків (дефектів), однак вікна відповідачем фактично не виготовлені та не встановлені, тобто позивачем вони не отримані, право на відшкодування моральної шкоди у позивача не виникло. А право на відшкодування моральної шкоди у випадку невиконання договору про надання споживачу певної послуги Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачає.

Таким чином, законних підстав для стягнення моральної шкоди в даному випадку суд не знаходить.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов»язані з порушенням їхніх прав, тому відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 487,20 грн.

На підставі викладеного й у відповідності із ст.ст.18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.205-210, 547, 570, 571, 837, 852, 865, 872, 873 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 61, 74, 79, 88, 169, 209, 212, 214-215, 218, 224-227, 293-294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 1600 грн сплачених за договором замовлення від 27 серпня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1) в дохід держави 487,20 грн судового збору.

Направити ФОП ОСОБА_3 рекомендованим листом з повідомленням, копію заочного рішення на протязі трьох днів з дня його проголошення і розяснити, що він має право на протязі десяти днів з дня отримання його копії, подати до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_4