Провадження № 4-с/522/186/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2, про визнання протиправними дій, скасування постанови, та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою до державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2, та просить визнати протиправними дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №40058707 від 22 червня 2015 року; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №40058707 від 22 червня 2015 року, зобовязавши державного виконавця вчинити всі, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виконавчі дії по виконанню виконавчого листа №2-2198/2011 року виданого Приморським районним судом м. Одеси 06 червня 2011 року.

Скаржник зазначає, що постановою державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 від 22 червня 2015 року на підставі ст. 33 та п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» був повернутий виконавчий документ стягувачу по виконанню виконавчого листа №2-2198/2011 року виданого Приморським районним судом м. Одеси 06 червня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 644 991, 78 грн. та судових витрат у розмірі 30, 00 грн.

ОСОБА_1 вважає такі дії державного виконавця неправомірними, а постанову такою, що винесена з порушенням вимог ст. ст. 41, 42, 47 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3.14 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. за №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02.04.2012 р. за №489/20802, оскільки в даних нормативно-правових актах передбачений не обовязок, а право авансувати витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій. Окрім цього, як зазначає скаржник, жодних повідомлень про необхідність здійснення таких витрат ним від виконавчої служби отримано не було.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 доводи викладені в скарзі підтримала у повному обсязі та просила суд скаргу задовольнити.

Представник Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшли заперечення представника відділу на скаргу ОСОБА_1, в яких зазначено, що 21 травня 2015 року на адресу ОСОБА_1 було надіслано лист, яким запропоновано в десятиденний строк з моменту отримання ним пропозиції надати згоду на авансування витрат для проведення виконавчих дій, а саме для проведення оцінки по встановленню ринкової вартості квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 Оскільки ОСОБА_1 не здійснив вищевказане авансування, державний виконавець, на думку представника, правомірно виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши думку представника скаржника, та прийнявши до уваги доводи скарги, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Судом встановлено, що 06 червня 2011 року Приморський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист №2-2198/2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 644 991, 78 грн. та судових витрат у розмірі 30, 00 грн. згідно рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2011 року.

Постановою державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 від 03 жовтня 2013 року було відкрито провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа. Боржником вимоги виконавчого документу самостійно виконанні не були.

Як вбачається з листа Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1. Тому, 21 травня 2015 року відділом було направлено на адресу ОСОБА_1 лист, яким запропоновано в десятиденний строк з моменту отримання ним пропозиції надати згоду на авансування витрат для проведення виконавчих дій, а саме для проведення оцінки по встановленню ринкової вартості вищевказаної квартири.

Тому, постановою державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 від 22 червня 2015 року на підставі ст. 33 та п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» був повернутий виконавчий документ стягувачу по виконанню виконавчого листа №2-2198/2011 року виданого Приморським районним судом м. Одеси 06 червня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 644 991, 78 грн. та судових витрат у розмірі 30, 00 грн. Також судом встановлено, що вищевказану постанову було отримано скаржником 20 липня 2015 року, про що свідчить відповідний конверт наявний в матеріалах справи. Оскільки скаржник направив на адресу суду дійсну скаргу 30 липня 2015 року, суд вважає, що процесуальний строк на звернення зі скаргою відповідно до ст. 385 ЦПК України не був пропущений.

Суд вважає вищевказану постанову незаконною, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Представником відділу не було надано до суду доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 була отримана пропозиція державного виконавця про здійснення авансування витрат на проведення виконавчих дій, а витяг з журналу вихідної кореспонденції не може вважатись судом належним доказом про отримання такої пропозиції.

Крім того, в порушення п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» відділ не направив на адресу скаржника попередження про повернення виконавчого документа.

Також згідно зі ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановлено Кабінетом Міністрів України.

Окрім цього, п. 3.14 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. за №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02.04.2012 р. за №489/20802 визначено, що авансові внески для здійснення необхідних витрат на забезпечення провадження виконавчих дій або для покриття їх частини можуть бути зроблені стягувачем шляхом перерахування цих коштів безпосередньо на відповідний рахунок органу ДВС. Суму коштів, яку необхідно внести на відповідний рахунок органу ДВС, стягувач визначає за погодженням з державним виконавцем з урахуванням необхідних витрат для проведення робіт.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом.

Аналізуючи вищевказані норми, суд вважає, що в боржника виникає право, а не обовязок проводити авансування витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій.

Тому, суд вважає, що дії державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого листа стягувачу є неправомірними, а відповідна постанова від 22 червня 2015 року про повернення виконавчого листа стягувачу підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Враховуючи викладене, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України, п. 3.14 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. за №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02.04.2012 р. за №489/20802, ст. ст. 11, 37, 42, 47 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 11, 60, 102, 103, 119, 208-210, 212, 383-387 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 до державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2, про визнання протиправними дій, скасування постанови, та зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати противними дії державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №40058707 від 22 червня 2015 року.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №40058707 від 22 червня 2015 року, зобовязавши державного виконавця вчинити всі, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виконавчі дії по виконанню виконавчого листа №2-2198/2011 року виданого Приморським районним судом м. Одеси 06 червня 2011 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Ю.Б.Свячена