Справа №По
Провадження №2/731/160/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2015 року с.м.т. Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області у складі:

судді Савенка А.І.

за участю секретаря Ріпки І.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Варва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення з житлового будинку без надання іншого приміщення,

В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом про виселення з житлового будинку ОСОБА_3 , який в подальшому уточнила.

Свою уточнену позовну вимогу мотивує тим, що з 04 липня 2007 року вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . У зазначеному будинку проживає член сім`ї колишнього власника ОСОБА_3 . Вказує, що відповідач не зареєстрований у її будинку. Наголошує, що неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про виселення, втім, її вимоги у добровільному порядку він не виконав. Натомість здійснює самовільну перебудову будинку та навіть за її звернення до працівників міліції не надає можливості повною мірою користуватись належним їй будинком.

Зважаючи на наведене просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 із вказаного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

Позивач у судовому засіданні дала аналогічні позову пояснення, додатково зазначила, що вимог про усунення перешкод в користуванні щодо її племінниці - ОСОБА_6 , вона не заявляє. Вказала, що відповідач чинить перешкоди у користуванні будинком з березня 2015 року, оскільки після смерті їх матері, відповідач почав закривати будинок та забирати від нього ключі, надавати дублікат ключів відмовився, погрожував знищенням майна в разі виселення. Наголосила, що вимоги про виселення вона висуває ще з 2008 року, договору найму житла з відповідачем не укладала, відповідач не є членом її сім`ї.

Представник позивача у судовому засіданні дав аналогічні позову пояснення, просив задовольнити уточнені позовні вимоги. Крім того вказав, що відповідач ніколи не визнавав права власності на будинок позивача, тому завжди користувався ним як своєю власністю та чинив перешкоди у користуванні цим майном.

Відповідач під час дачі усних пояснень у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Пояснював, що він разом із своїми доньками проживав у будинку по вказаній адресі як член сім`ї власника, на той час батька. З приводу будинку він неодноразово судився із позивачкою, тому між ними існують тривалі неприязні стосунки. На його думку право власності на будинок перейшло до позивачки незаконно. На даний час він мешкає у будинку позивача та не має іншого житла придатного для проживання. Здійснює поточний ремонт житла, облаштував каналізацію, переклав стіну будинку, сплачував комунальні послуги. Дозволу на здійснення ремонтних робіт у позивача не питав, оскільки не вважав її власником будинку. Перешкод у користуванні майном не чинив. Позивач із своїм чоловіком користується земельною ділянкою та погребом. З приводу передачі дублікатів ключів позивач та працівники міліції до нього не звертались. Однак, до закінчення розгляду справи відповідачем суду подано письмову заяву, в якій він визнає позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Однак після поданої відповідачем ОСОБА_3 заяви про визнання позову просила суд позов задовольнити.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 , чоловік позивача, пояснив, що він з 15 травня 2012 року зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 . За даною адресою не проживає, оскільки там мешкає брат його дружини ОСОБА_3 . Власником будинку є позивач. На весні 2015 року померла її мати, після чого, відповідач чинить перешкоди у користуванні будинком, оскільки проживає у ньому та не надає можливості вільно до нього потрапляти, адже ключів не віддає та не виселяється.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 , донька відповідача, пояснила, що навчається у навчальному закладі в м. Прилуки, та періодично живе з батьком в будинку АДРЕСА_1 . Вселились вони у даний будинок з 2001 року, за життя її діда та баби. Пояснила, що в сім`ї виникали певні конфліктні ситуації, втім, щодо вимог про виселення їй нічого не було відомо. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся. Між її батьком та тіткою відбувся конфлікт з приводу виселення. Одного разу позивач приїздила до будинку, щоб забрати деякі речі, тому свідок пустила її до будинку. Ключі від будинку її батько та вона забирають коли йдуть. До неї особисто з проханням надати ключі від будинку позивач не зверталась. Вказала, що позивач вільно може заходити до будинку у її присутності. Працівники міліції звертались до неї, однак, вона дала номер телефону батька та повідомила, що з цього приводу слід розмовляти з ним.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що він як працівник міліції здійснював перевірку за фактом звернення ОСОБА_1 . Пояснив, що приходив за місцем проживання ОСОБА_3 , втім його не було вдома. Донька гр. ОСОБА_3 пояснила, що він знаходиться в лікарні, зателефонувала йому, та дала слухавку свідку. В цій телефонній розмові ОСОБА_7 пояснив ОСОБА_3 причину розмови та суть звернення гр. ОСОБА_1 . ОСОБА_3 у відповідь розповів, що його сестра підробила документи на будинок, і підпис у документах не справжній. Проводилась експертиза підпису, а ОСОБА_3 звертається з заявами про призначення ще однієї експертизи. На що ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_1 хоче мати вільний доступ до свого будинку. Втім, гр. ОСОБА_3 відповів, що вона може вільно заходити в будинок лише в його присутності. В подальшому, в ході перевірки іншої скарги позивачки гр. ОСОБА_3 на телефонні дзвінки від ОСОБА_7 не відповідав.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, оглянувши документи, що містяться в матеріалах цивільних справ 2п-4/06, 2-536/04, 2-349/05, висновок по результату звернення №368 та матеріали цивільної справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України.

Судом встановлено, що будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.5).

Право власності на зазначене майно перейшло до позивача відповідно договору дарування житлового будинку, укладеного 04 липня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 .

Цей договір був оскаржений стороною договору ОСОБА_8 в межах цивільної справи за її позовом до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, однак рішеннями суду першої інстанції у задоволенні позову було відмовлено (а.с. 7-8), ухвалою суду апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було залишено без змін (а.с. 9-10), а ухвалою суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження ОСОБА_8 було відмовлено (а.с. 11).

Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000085 01 травня 2013 року за заявою ОСОБА_8 , щодо незаконної реєстрації договору дарування закрите постановою від 30 жовтня 2013 року у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України (а.с.12).

Таким чином, підстава набуття права власності на згадуваний будинок, а саме договір дарування від 04 липня 2007 року є чинним, та на момент розгляду справи не скасований. Доводів, які б свідчили про відсутність у позивача права власності на вказаний будинок відповідачем не надано.

Відповідач ОСОБА_3 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , що не заперечувалось сторонами, та підтверджується довідкою з місця проживання (а.с.53). Разом з ним у будинку періодично проживає його повнолітня донька ОСОБА_6 . За вказаною адресою мешканці не зареєстровані.

Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2004 року, по справі № 2-536/2004 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення, затверджено мирову угоду між сторонами, на умовах, зокрема, що відповідач не буде чинити перешкод у користуванні майном його власнику, а позивач надасть йому та двом його неповнолітнім дітям для проживання дві кімнати в жилому будинку АДРЕСА_1 , не чинити перешкод у користуванні іншими підсобними приміщеннями, проживати і вселяти в житло з дозволу позивача іншу жінку.

Із мотивувальної частини дослідженого в судовому засіданні рішення апеляційного суду Чернігівської області від 18 серпня 2006 року, по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним вбачається, що після смерті свого чоловіка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона стала проживати одна у будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 проживав у квартирі АДРЕСА_2 з початку 1996 року і до 2003 року. Прописаний у вказаній квартирі з 09 лютого 1995 року по день ухвалення рішення.

Однак, відповідач заперечував цей факт, надавши довідки (а.с.50, 52, 53) та наголошуючи, що він фактично проживав у будинку АДРЕСА_1 з квітня 2001 року.

Із мотивувальної частини рішення від 10 січня 2007 року, ухваленого Варвинським районним судом Чернігівської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення вбачається, що з 2001 року у будинку АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_3 , який є сином позивачки, та його неповнолітня донька ОСОБА_6 .

Із означених судових рішень та наданих довідок, а також пояснень сторін суд доходить висновку, що відповідач ОСОБА_3 проживав у будинок АДРЕСА_1 як член сім`ї з дозволу, наданого попереднім власником будинку ОСОБА_8 , що не оспорюється сторонами.

Втім, у відповідності до довідки, виданої УДМС України в Чернігівській області 03 вересня 2015 р. (а.с.17) гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 .

Як вбачається із наданої відповідачем копії акту від 11 вересня 2015 року (а.с.51) квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 потребує ремонту, в квартирі можливе проживання тільки одного чоловіка при виконанні ремонтних робіт та облаштуванні джерела опалення квартири.

На підтвердження існування з боку відповідача перешкод у користуванні майном, позивачем надано відповідь Варвинського районного відділу УМВС України в Чернігівській області від 10 липня 2015 року, згідно до якої в ході перевірки звернення позивача щодо ненадання доступу до її житлового приміщення, гр. ОСОБА_3 у бесіді із працівниками міліції пояснив, що заявник підробив документи на житло, згоди на вільний доступ до житла означена особа не надасть, а заявниця може користуватись житлом лише в присутності гр. ОСОБА_3 (а.с.6). Свідок ОСОБА_7 даний факт підтвердив своїми показами в судовому засіданні.

Крім того, позивач зазначає, що з вимогами про виселення відповідач був ознайомлений раніше, на підтвердження чого надала лист Виконавчого комітету Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області №223 від 23.07.2008 року та відповідну розписку про ознайомлення з листом від 23.07.2008 р., згідно до якого ОСОБА_3 повідомлявся про зміну права власності на майно та про бажання нового власника вступити у право володіння б. АДРЕСА_1 . Часом для добровільного виселення адресата із житлового будинку було визначено 05.08.2008 р. (а.с.40).

Згідно до акту обстеження земельної ділянки №1 від 01 вересня 2015 р., складеного сільським головою ОСОБА_13 , землевпорядником ОСОБА_14 , депутатом сільради, секретарем ОСОБА_15 в ході обстеження земельної ділянки, за адресою АДРЕСА_1 , яке проведено за заявою позивачки від 01.09.2015 р. (а.с.44), виявлено факти самовільного будівництва каналізаційно-стічної ями діаметром 1.5 м. на відстані 24 м на північ від житлового будинку в напрямку р Удай. Каналізаційно-стічна яма побудована в межах захисної смуги р. Удай без погодження з сільською радою. Зі слів гр. ОСОБА_1 відповідне будівництво проводив її брат ОСОБА_3 .

На час розгляду справи відповідач ОСОБА_3 не є членом сім`ї нового власника будинку позивача по справі, що вбачається із пояснень сторін та підтверджується письмовими матеріалами справи, договір про найм житла між сторонами не укладався, дозволу на проживання власник майна відповідачу не надавав.

У даній справі мають місце правовідносини, які виникли між новим власником житла у приватному житловому фонді та членом сім`ї колишнього власника будинку, що регулюються нормами ЦК України з урахуванням вимог ЖК України, які унормовують користування житловими приміщеннями в будинках і квартирах належних громадянам на праві приватної власності, зокрема норм глави 6 розділу ІІІ ЖК України.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, право власності є одним з основоположних свобод людини, та втручання у його здійснення може мати місце лише на законних підставах.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає можливість зробити висновок про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як власник будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 вимагає усунути перешкоди у користуванні належною їй власністю з боку громадянина ОСОБА_3 , який проживає у даному будинку та мав право користування житловим приміщенням, як член сім`ї колишнього власника будинку, шляхом виселення його із займаного будинку; на даний час членом сім`ї позивача відповідач не є, договору оренди житлового будинку між сторонами не укладено, відповідач проживає у будинку без згоди власника, не надає можливості вільно користуватись цим майном, оскільки проживає у будинку, що вже само по собі унеможливлює адекватне користування, між сторонами існують стійкі неприязні стосунки, відповідач на власний розсуд та без згоди власника здійснює ремонтні та будівельні роботи у будинку та господарстві. Крім того, позивач визнав заявлений позов в повному обсязі.

Стаття 150 ЖК України імперативно передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок (квартиру), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 158 ЖК України користування жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, можливе тільки на підставі договору найму житлового приміщення.

Стосовно збереження права користування житлом членами сім`ї колишнього власника слід зазначити про практику ВСУ з цього питання. Так, відповідно до висновків, які містяться в ухвалах у справах № 6-10723св08, № 6-2778вс08, № 6-55662св10, право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Припинення права власності на будинок припиняє права членів сім`ї власника на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Таким чином, у відповідача ОСОБА_3 відсутні правові підстави для користування жилим приміщенням, при цьому, наявні підстави для позбавлення ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням та виселення з буд. АДРЕСА_1 , з метою усунення перешкод у користуванні цим майном його законному власнику.

Зважаючи на те, що відповідачем визнано позовні вимоги в повному обсязі, позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Судові втрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись: ст. ст. 16, 319, 321 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 174, 208, 209, 212-218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення з житлового будинку без надання іншого приміщення задовольнити в повному обсязі.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати - сплачений позивачем судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя А.І.Савенко