Справа № 354/612/14-ц
Провадження № 22-ц/779/878/2015
Головуючий у 1 інстанції Гандзюк Д. М.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: апелянта ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання технічної документації такою, що не відповідає вимогам закону, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на рішення Яремчанського міського суду від 06 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання технічної документації такою, що не відповідає вимогам закону. Свої вимоги обґрунтувала тим, що є власником земельної ділянки площею 0,2500 га. кадастровий номер НОМЕР_1 в с. Яблуниця Яремчанської міської ради. Вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою площею 0,2177 га., кадастровий номер НОМЕР_2, співвласниками якої є відповідачі. З 2010 року відповідачі здійснюючи самочинне будівництво на власній земельній ділянці, порушивши межі незаконно захопили частину земельної ділянки позивача. Через постійне порушення права позивача на вільне користування своєю земельною ділянкою, ОСОБА_6 встановила огорожу по межі належних земельних ділянок, яку відповідачі неправомірно намагаються самовільно демонтувати.

У зв'язку з незаконним захопленням земельної ділянки, невідповідністю даних технічної документації на земельну ділянку відповідачів, зміщенням розташування меж земельних ділянок, ОСОБА_6 просила зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у здійсненні свого права власності на земельну ділянку.

Рішенням Яремчанського міського суду від 06 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 про зобов'язання ОСОБА_4, ОСОБА_7 не чинити перешкоди у здійсненні нею свого права власності на земельну ділянку та житлові будинки, зокрема шляхом заборони вчиняти будь які дії по демонтажу огорожі, встановленої по межі земельної ділянки ОСОБА_6 та будь які дії, що псують нерухоме майно ОСОБА_6, а також про визнання технічної документації на земельну ділянку відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 такою, що суперечить вимогам чинного законодавства і порушує законні права та інтереси суміжного землекористувача ОСОБА_6- відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилається, на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га., в с. Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є співвласниками суміжної земельної ділянки, на якій, здійснюють самочинне будівництво. Факт здійснення відповідачами самочинного будівництва з порушенням протипожежних правил, без отримання будівельного паспорта та іншої дозвільної документації необхідної для здійснення забудови земельної ділянки підтверджується листом виконкому Яремчанської міської ради від 17.07.2009 року, листом Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області від 15.12.2010 року, листом Яремчанської міської ради від 18.04.2012 року.

Здійснюючи самочинне будівництво відповідачі незаконно збільшили розмір своєї земельної ділянки, яка суперечить технічній документації попереднього власника земельної ділянки, та суттєво порушує межу земельної ділянки ОСОБА_6 Акт встановлення в натурі меж земельної ділянки від 14.11.2013 року, на який посилається відповідач ОСОБА_4, не підписаний ні суміжним землекористувачем, ні спеціалістом землевпорядником. Більше того, згідно довідки Яблунецької сільської ради від 13.01.2014 року виконком сільської ради не погоджував Акт про підтвердження меж, який нібито міститься в технічній документації на земельну ділянку відповідачів.

Також представник апелянта вказує, на невідповідність кадастрового номеру земельної ділянки, яка була придбана відповідачами, і кадастрового номеру тієї земельної ділянки, на яку відповідачами було виготовлено технічну документацію.

Крім того, судом безпідставно було відмовлено у клопотанні ОСОБА_6 про призначення інженерно-технічної експертизи у справі.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, представник апелянта просив скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та її представник доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

ОСОБА_7, будучи належно повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_6, доводи представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 28.04.2010 року (т.1.а.с.8) є власником земельної ділянки площею 0,2500 га., яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд і розташована в с. Яблуниця, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області.

Судом також встановлено, що вказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою площею 0,2177 га., яка належить відповідачам у рівних частинах і розташована в с. Яблуниця, уч. Село, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, і призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказаний факт підтверджується копією договору купівлі-продажу від 29.08.2008 року та витягом з Державного реєстру правочинів (т.1 а.с. 9-10).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6 вказувала на те, що відповідачі незаконно збільшили розмір своєї земельної ділянки, виготовили на неї технічну документацію, яка суперечить технічній документації попереднього власника земельної ділянки, зміщує та порушує межі суміжних землевласників.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що межі земельної ділянки позивача не були встановлені у визначеному законом порядку, як попередньому власнику, так і позивачу. Що стосується меж земельних ділянок відповідачів, то такі підлягали відновленню, оскільки рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 04.02.2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.04.2014 року встановлено, що на момент набуття відповідачами у власність земельної ділянки, технічна документація на неї від попереднього власника передана не була, вона також не збереглася в архіві Держземагенства, жодних даних про встановлення меж земельних ділянок попередніх власників не було. Також суд прийшов до висновку, що технічна документації із землеустрою земельної ділянки відповідачів, відповідає вимогам земельного законодавства.

Відмовляючи ОСОБА_6 у вимогах щодо зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди у здійсненні нею свого права власності на земельну ділянку та будиночки, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на обґрунтування своїх вимог не надано переконливих доказів чинення таких перешкод.

Такий висновок на переконання колегії суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області відповідає встановленим обставинам справи.

Відповідно до ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виходячи із змісту ст. ст. 3, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що питання про встановлення меж земельної ділянки, яка належала ОСОБА_10, і власниками якої на даний час є відповідачі, вже було предметом судового розгляду. Так, в матеріалах справи, міститься копія рішення Яремчанського міського суду від 04.02. 2013 року, згідно з яким межі набутих земельних ділянок підлягали відновленню, через відсутність відомостей про встановлення меж земельних ділянок попередніх власників ( т.1 а.с. 91). Вказане рішення переглядалось в апеляційній інстанції і ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.04.2013 року було залишене без зміни.

Що ж стосується меж земельної ділянки ОСОБА_6, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що такі також не встановлені у визначеному законом порядку, оскільки наданий позивачем акт від 28.05.2012 року суперечить приписам п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі.

Зважаючи на обставини, встановлені судом першої інстанції при розгляді даної справи, як і обставини, які на даний час не підлягають доказуванню у зв'язку з приюдиційною силою попередніх судових рішень, колегія суддів колегія суддів приходить до висновку про те, що першопричиною усіх спорів ( такі між сторонами тривають з 2010 року) є не встановлення меж в натурі між суміжними земельними ділянками сторін.

Разом з тим, виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу ( ст. 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що питання відновлення меж між земельними ділянками сторін сторонами не ініціювалося.

Зважаючи не невизначеність зазначеної межі на даний час, доводи позивача про зміщення межі відповідачами, внаслідок чого її будинки опинилися на земельній ділянці ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не ґрунтуються на об'єктивних доказах, у зв'язку з чим суд першої інстанції не мав підстав для задоволення вимог позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку.

Що стосується вимоги ОСОБА_6 в частині визнання технічної документації такою,що не відповідає вимогам закону, слід зазначити наступне.

Згідно з пунктами "б", "в" частини 1 статті 20 Закону України "Про землеустрій" землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою, надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

При оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт (кадастрові зйомки), виконуваних для визначення меж земельних ділянок, які включають, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376 (далі - Інструкція).

Так, згідно п. 1.2. цієї Інструкції встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (п. 2.1. Інструкції).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абзац другий ч. 7 ст. 118 ЗК).

Кадастровий план земельної ділянки є одним із складових проекту землеустрою і не може бути предметом окремого розгляду та затвердження (ст. 50 Закону України "Про землеустрій").

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, вимога позивача про визнання недійсною технічної не може бути предметом окремого судового розгляду.

Крім того, з матеріалів справи, зокрема рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 11.12.2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.02.2014 року ( т.2 а.с. 27) вбачається, що ОСОБА_6 вже оспорювала державний акт на право власності на земельну ділянку виданий відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_7. Вказаними рішеннями встановлено, що технічна документація із землеустрою земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.186 ЗК України та Інструкції щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

За таких обставин обставини, на яких ґрунтуються доводи апелянта в цій частині не підлягають повторному встановленню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази і їх не надано суду апеляційної інстанції, що давало б підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Яремчанського міського суду від 06 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв