Справа № 308/4457/13
У Х В А Л А

Іменем України

15 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача: Куцина М.М.,

суддів: Павліченка С.В., Собослоя Г.Г.,

при секретарі: Марчишак Ю. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача фінансово-кредитних послуг, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача фінансово-кредитних послуг (ведення банківського рахунку).

Позовні вимоги мотивував тим, що 14 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір про іпотечний кредит.

З метою забезпечення кредитного договору між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки від 14 грудня 2007 року.

З 13 квітня 2011 року позивач працює в міському комунальному підприємстві житлово-комунального господарства «Тиса» на посаді механіка. Заробітна плата позивачу нараховувалась через банк, з яким у роботодавця укладено договір про розрахунково-касове обслуговування. З метою отримання заробітної плати між позивачем та відповідачем укладено договір банківського рахунку. 20 травня 2011 року на рахунок позивача перераховано заробітну плату в розмірі 703,81 грн., однак 23 травня 2011 року відповідачем з рахунку ОСОБА_2 в рахунок погашення кредиту списано 351,90 грн..

Позивач вважає, що дії банку по списанню з його рахунку коштів є незаконними та порушують його права, оскільки він доручення на списання коштів не давав, передбачених законом та договором підстав для списання коштів не було.

Позивач, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст. ст.22, 1066, 10741, 1073, 1212 ЦК України, ст. 26 Закону України „ Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 1, 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів" просив у суді першої інстанції стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в розмірі 351,90 грн. та понесені ним судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти в розмірі 351,90 грн., судові витрати на оплату правової допомоги в розмірі 4655, 00 грн. та на користь держави судові витрати в розмірі 243, 60 грн..

У апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Судова колегія вважає, що, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, може розглянути справу за відсутністю сторін, оскільки вони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що всупереч вимогам ст. 1071 ЦК України та частин 2, 4 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», якими визначено, що право банку на договірне списання грошових коштів має бути передбачено умовами договору. Однак, банк списав кошти з рахунку позивача без відповідного письмового розпорядження останнього.

Крім того, п. 2.1.1 договору поруки визначено, що у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит, кредитор має право протягом 5 днів з дня невиконання, пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази звернення банку із відповідною вимогою до поручителя, тому підстави для списання коштів з рахунку поручителя в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, відсутні.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір про іпотечний кредит. З метою забезпечення кредитного договору між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки від 14 грудня 2007 року.

З 13 квітня 2011 року ОСОБА_2 працює в міському комунальному підприємстві житлово-комунального господарства «Тиса» на посаді механіка. Заробітна плата позивачу нараховувалась через ПАТ КБ «ПриватБанк», з яким у роботодавця укладено договір про розрахунково-касове обслуговування.

З метою отримання заробітної плати між позивачем та відповідачем укладено договір банківського рахунку.

20 травня 2011 року на рахунок позивача НОМЕР_1 перераховано заробітну плату в розмірі 703,81 грн. Як вбачається з виписки по карті НОМЕР_1, 23.05.2011 року банком було здійснено автоматичне списання з карткового рахунку НОМЕР_1 в рахунок погашення кредиту грошові кошти в сумі 351,91 грн. (Том 1, а.с. 10).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

При цьому, відповідно до ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до правил ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові , їх безпідставності списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку, банк повинен негайно після виявлення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або неналежного дотримувача, сплатити проценти, відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п. 1.38 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», договірне списання - списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Відповідно до п 26.1 ст. 26 даного Закону платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Відповідно до п. 1.3.1.6. розділу 1.3 «Права та обов'язки банку», Умов та Правил, до яких приєднався ОСОБА_2 згідно з анкетою-заявою від 10.05.2011 року, клієнт доручає банку здійснювати списання коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, у разі настання термінів платежів, а також списання коштів з картрахунку у разі настання термінів платежів по інших договорах клієнта у розмірах, визначених цими договорами(договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунку. Банк здійснює списання коштів у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і покупку/продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України.

Так, умовами договору поруки № MKC7GI від 14 грудня 2007 року, укладеного між позивачем ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк», не передбачено, що поручитель доручає банку здійснювати погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит у передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на рахунках та картах емітованої ПриватБанком.

Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Проте, у правовідносинах , що склались між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем , що випливають із договору поруки, банк не виступає кредитором, що обслуговує платника ОСОБА_2, а отже, право банку на здійснення договірного списання коштів, що передбачено умовами договору про надання банківських послуг не може розповсюджуватись на правові відносини, що випливають із договору поруки.

Договір поруки є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, тобто відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Суд першої інстанції, досліджуючи надані представником Умови та правила надання банківських послуг в тій редакції, яка за її твердженням діяла на час укладання договору банківського рахунку від 10.05.2011 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем шляхом приєднання до них згідно з анкетою-заявою від 10.05.2011 року та з якими було ознайомлено позивача/а.с. 188-206/. На підтвердження чого було надано Наказ / шаблон № 906/ від 11.03.2011 року № СП-2011-236 " Про актуалізацію Умов та правил надання банківських послуг" / а.с. 207-211/.

Таким чином, правові відносини, що склались між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем внаслідок приєднання позивачем, згідно з анкетою-заявою від 10.05.2011 року до Умов та правил надання банківських послуг, в яких у п. 1.3.1.6. розділу 1.3 «Права та обов'язки банку» закріплено право банку здійснювати списання коштів з рахунків клієнта та з картрахунку клієнта, не впливають на правову природу правових відносин, що склались між позивачем ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк» із умов договору поруки, а відтак, у відповідача відсутні правові підстави для перерахування грошових коштів з рахунку позивача.

Представником відповідача у суді першої інстанції стверджувався факт того, що перерахування грошових коштів банком з картрахунку позивача відбулось в зв'язку з наявною заборгованістю у позичальника ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит № MKC7GI від 14 грудня 2007 року.

У суді першої інстанції доведений факт відсутності будь - якої заборгованості у позичальника ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит № MKC7GI від 14 грудня 2007 року на час перерахування грошових коштів банком з картрахунку позивача, оскільки цей факт документально підтверджено позивачем , який надав суду розрахунок погашення позичальником боргу за кредитним договором із зазначенням сум та номерів квитанцій, згідно з якими проводилось погашення суми боргу за кредитним договором .

Також , судом першої інстанції було зобов'язано представника відповідача надати докази в підтвердження наявності та суми боргу позичальника ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит № MKC7GI від 14 грудня 2007 року на час перерахування грошових коштів банком з картрахунку позивача. Однак, представником відповідача письмових доказів, які б стверджували факт заборгованості позичальника, суду не було подано.

Доводи апеляційної скарги, про те, що відповідно до Умов та Правил, до яких приєднався ОСОБА_2 згідно з анкетою-заявою від 10.05.2011 року , клієнт доручає банку здійснювати списання коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, у разі настання термінів платежів, а також списання коштів з картрахунку у разі настання термінів платежів по інших договорах клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунку, що Банк здійснює списання коштів у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і покупку/продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку розрахунків клієнта з погашенням кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручитем , а також будь -якої заборгованості , яка виникла у клієнта. Також апелянт вважав, що відсутні право підстави для задоволення позову в частині відшкодування витрат на правову допомогу у разі 4655.00 гривень.

Судова колегія вважає, що вищенаведені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи і підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідачем не доведено належними та допустити доказами факту того, що позивач надавав право банку, тобто письмове доручення банкові, на списання коштів з свого рахунку за зазначеним договором банківського рахунку. Даним договором таке списання не було передбачено, а законних підстав на списання коштів у банку не було. Крім того, договір про надання банківських послуг, за яким йому відкрито картковий рахунок, не містить реквізитів кредитного договору та договору поруки, не передбачає реквізитів рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання. Жодного повідомлення про наявність у боржника заборгованості, як поручителя, він не отримував. З огляду на викладене просить повернути йому безпідставно перераховані грошові кошти.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, який вважав, що відповідно до ст. 1071 ЦК України та частин 2, 4 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк списав кошти з рахунку позивача без відповідного письмового розпорядження останнього , а тому, відповідно до правил ст.1073 ЦК України, поклав обов'язок на відповідача повернути позивачеві безпідставно перераховані грошові кошти та, у відповідності до правил ст. 79, ч.2 ст84, ч.1 ст.88 ЦПК України та Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", та на підставі документально підтверджених витрат на правову допомогу, правильно визначив розмір витрат на надання правої допомоги у даній справі .

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 28.09.2011 року та 16.04.2015 року між ОСОБА_2 та адвокатом Розман С.Ю. були укладені договори про надання правової допомоги /а.с. 15,212-213/.

Адвокат Розман С.Ю. надавав позивачу по справі правову допомогу, приймав участь у розгляді справ. Понесені витрати позивача на правову допомогу підтверджуються квитанціями до прибуткових касових ордерів про оплату наданих послуг та актами приймання наданих послуг, що містяться в матеріалах справи /а.с.16-17, 215-216/.

За надання правової допомоги адвоката позивач сплатив 4655,00 грн., на підтвердження чого надані договори про надання правової допомоги, квитанції про оплату та акти приймання наданих послуг. Зважаючи на викладене, суд дійшов вірного висновку, з яким погоджується і судова колегія, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу в сумі 4655,00 гривень підлягають до задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: