Справа № 750/8782/14 Провадження № 22-ц/795/1838/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Коверзнев В. О. Доповідач - Литвиненко І. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛитвиненко І.В.
суддів:Євстафіїва О.К., Страшного М.М.
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:представника Союзу Спеціалізованих підприємств Демиденко В.Ю., представника ОСОБА_6 ОСОБА_7, представника ПАТ «Чернігівобленерго» Романенко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Союзу Спеціалізованих підприємств на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, Союзу Спеціалізованих підприємств про визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та її витребування з незаконного володіння,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_11, Орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігові ради, Реєстраційна служба Чернігівського міського управління юстиції, Публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго»,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі Союз Спеціалізованих підприємств просить скасувати рішення суду в частині задоволених вимог через порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішенням суду позов задоволено частково. Суд визнав АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в рівних частинах, визнав недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 23.07.1996 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 і посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисенко Н.Б. (р.№ 2818), витребував квартиру від Союзу Спеціалізованих підприємств та передав її у спільну власність ОСОБА_6 і ОСОБА_9, припинив право власності на цю квартиру Союзу Спеціалізованих підприємств та скасував державну реєстрацію цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (№ запису 2698308), стягнув з ОСОБА_9, ОСОБА_10 та Союзу Спеціалізованих підприємств по 243,60 грн. на відшкодування судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не сповістив належним чином Союз Спеціалізованих підприємств про час і місце розгляду справи, не врахував докази спливу позовної давності до вимог ОСОБА_6 та передав квартиру у власність крім ОСОБА_6, ще й ОСОБА_9, яка не є позивачем у справі, а також визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири без залучення до участі у справі нотаріуса.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.09.1986 року по 26.06.1993 року.

24.01.1992 року ОСОБА_9 придбала АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченому першою Чернігівською державною нотаріальною конторою за р.№ 1-533, і зареєстрованого Чернігівським МБТІ 04.02.1992 року в реєстровій книзі № 148 за р.№ 15695.

23.07.1996 року ОСОБА_9 продала зазначену квартиру ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисенко Н.В. р.№ 2818.

30.09.2013 року ОСОБА_10 продала спірну квартиру Союзу Спеціалізованих підприємств за договором купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, р.№ 1450.

ОСОБА_6 вважає, що вказана квартира є спільною власністю його та ОСОБА_9, яка продала квартиру без його згоди, а тому просив визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири з урахуванням інтересів сина, який на час укладення правочину був неповнолітнім, визнати договір купівлі-продажу квартири від 24.01.1992 року недійсним, витребувати на його користь цю квартиру у Союзу Спеціалізованих підприємств, припинивши їхнє право власності на квартиру, та скасувавши реєстрацію права власності за Союзом Спеціалізованих підприємств.

Союз Спеціалізованих підприємств подав заяву про застосування позовної давності.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позовна давність не пропущена, ОСОБА_6 є співвласником квартири в рівних частках з ОСОБА_9 і підстав для відступлення від рівності часток не має, а тому ОСОБА_9 не мала права відчувати квартиру без згоди іншого співвласника і квартира підлягає поверненню власникам.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи, наданим доказам та положенням ст.. 11, 22, 23, 29 КпШС УРСР, ст.. 48, 71, 76 ЦК УРСР (що діяли на момент укладення договору) та ст..20 СК України, ст..257, 261 ЦК України.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_6 пропустив строк позовної давності для своїх вимог є безпідставними.

Відповідно до ст.. 11 КпШС УРСР, 76 ЦК УРСР (що діяли на момент укладення договору), ст..20 СК України, ст..261 ЦК України, початок перебігу строку позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

ОСОБА_6 наполягає на тому, що про укладення його дружиною ОСОБА_9 договору купівлі-продажу їх спільної квартири він дізнався в червні 2014 року після того, як представники Союзу Спеціалізованих підприємств зламали замки та зайшли до квартири, а звернення до суду ОСОБА_6 за захистом своїх прав до суду було вже 27.08.214 року.

Союз Спеціалізованих підприємств не надав доказів на спростування цих обставин. Посилання на те, що ОСОБА_6 не проживав і не був зареєстрований в спірній квартирі, на протязі 19 років не проявляв себе як власник квартири, не доводять того факту, що договір купівлі-продажу квартири укладався з його відома і згоди. Законодавство не містить обов'язку власника квартири постійно проживати у своїй квартирі і бути там зареєстрованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно визнав договір купівлі-продажу в цілому, а не в ? його частині з огляду на те, що ОСОБА_9 теж є власником і позову не подавала, є необґрунтованими.

Згідно до ст.60 ЦК УРСР та ст.217 ЦК України, визнати недійсним частину угоди можливо лише в тому разі, якщо можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної частини.

Оскільки предметом позову є квартира, що не була поділена та перебувала у спільній власності подружжя, і ОСОБА_14 купувала квартиру в цілому, а не окремі її частини, то відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу в части, що належить ОСОБА_6

Суд першої інстанції в своєму рішенні мотивовано зазначив про недійсність договору купівлі-продажу нормам КпШС України, що діяли на час підписання угоди, які передбачали розпорядження майном, нажитого під час шлюбу, тільки за спільною згодою власників, витребував майно у Союзу Спеціалізованих підприємств і повернув його обом власникам, так як це є наслідками недійсності угоди.

Відповідно до ст.303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у судовому рішенні, доводами апеляційної скарги не спростовуються, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Союзу Спеціалізованих підприємств відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: