Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Піщанобрідського аграрного ліцею про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, Піщанобрідського аграрного ліцею про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської від 11 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства освіти та науки України від 30 жовтня 2014 року № 560-К, яким звільнено 31 жовтня 2014 року ОСОБА_1 з посади директора Піщанобрідського професійного аграрного ліцею за п. 7 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Змінено формулювання звільнення ОСОБА_1 в наказі Міністерства освіти та науки України від 30 жовтня 2014 року № 560-К, викладено його в наступній редакції: «ОСОБА_1, директора Піщанобрідського професійного аграрного ліцею звільнити з роботи з 31 жовтня 2014 року за п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України в зв'язку з набранням законної сили постанови суду про її притягнення до відповідальності за корупційне правопорушення, відповідно до ст. 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства освіти і науки України від 30 жовтня 2014 року № 560-К.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Піщанобрідського професійного аграрного ліцею з 31 жовтня 2014 року.

Стягнуто з Піщанобрідського професійного аграрного ліцею на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2014 року до 19 лютого 2015 року у сумі 7 006 грн 44 коп. без урахування податків та інших обов'язкових платежів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі Міністерство освіти і науки України просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції установлено, що відповідно до наказу заступника Міністра освіти і науки, молоді та спорту від 01 лютого 2012 року № 38-к «Про призначення директорів професійно-технічних навчальних закладів Кіровоградської області» ОСОБА_1 призначено директором Піщанобрідського професійного аграрного ліцею терміном до 01 лютого 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, суд першої інстанції виходив із того, що постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2014 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 172-7 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн.

Суд дійшов висновку, що, оскільки на підставі Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" до КЗпП України було внесено зміни, відповідно до яких ч. 1 ст. 36 була доповнена пунктом 7-1 та ст. 36 доповнено частиною 2, указані норми підлягають застосуванню у разі набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення.

Пункт 7 ст. 36 КЗпП України, відповідно до якого позивача звільнено з посади директора ліцею, передбачає припинення трудового договору у зв'язку з набранням законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що відносно позивача розглядалася кримінальна справа та його було засуджено до позбавлення волі або до іншого покарання. Тому, скасовуючи наказ, суд дійшов висновку, що обставинам, які стали підставою звільнення, дано неправильну юридичну кваліфікацію та вніс зміни до цього ж наказу, який визнав незаконним та скасував. Вважав, що, оскільки підставою для звільнення стали постанови Добровеличківського районного суду від 20 серпня 2014 року та апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року, які набрали чинності, в оскаржуваному наказі відповідачем дана неправильна юридична кваліфікація з посиланням на п. 7 ч. 1 ст. 36 КЗпП України замість п. 7-1, тому суд змінив формулювання причин звільнення.

Апеляційний суд погодився з тим, що обставинам, які стали підставою звільнення, МОН України дано неправильну юридичну кваліфікацію. Проте вважав, що з позивачем трудовий договір не може бути припиненим як за п. 7 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, оскільки вироку суду про засудження позивача до позбавлення волі або до іншого покарання матеріали справи не містять, так і за п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Разом із тим апеляційний суд не погодився з висновком про те, що, оскільки ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, остання підлягає безумовному звільненню за п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у триденний строк з дня отримання роботодавцем копії судового рішення, яке набрало законної сили.

Зі змісту постанов Добровеличківського районного суду від 20 серпня 2014 року та апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року убачається, що ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за неповідомлення про конфлікт інтересів при прийнятті рішень про преміювання упродовж 2013 року-2014 років її чоловіка - ОСОБА_2

Зважаючи на те, що позивач працює в сільському населеному пункті, який не є районним центром, та працює в галузі освіти, дія ч. 1 ст. 9 цього Закону, якою до заходів, спрямованих на запобігання і протидію корупції, віднесено обмеження щодо роботи близьких осіб, на позивача не поширюється, за вказаною статтею її не було притягнуто до адміністративної відповідальності, тому і положення абз. 2 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" та п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України на позивача не поширюються. Порушень інших обмежень, віднесених до заходів, спрямованих на запобігання і протидію корупції, відносно позивача не встановлено.

Таким чином, оскільки позивач не є суб'єктом, на якого поширюється дія абз. 2 ч. 2 ст. 22 Закону та п. 7-1 ч. 1 ст.36 КЗпП України, звільнення позивача відбулось безпідставно, тому наказ від 30 жовтня 2014 року № 560-К «Про звільнення ОСОБА_1» апеляційний суд визнав незаконним та скасував; задовольнив вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення на роботі на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства освіти і науки України відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко