22-ц/775/481/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції: Мельник І.Г.
Доповідач: Канурна О.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - Канурної О.Д.,

суддів - Пономарьової О.М., Супрун М.Ю.,

при секретарі - Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Бюджет» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми кредиту та відсотків за користування кредитом за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 травня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2013 року Кредитна спілка «Бюджет» звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми кредиту та відсотків за користування кредитом.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 28.08.2008 року між Кредитною спілкою «Бюджет» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 345-08-К, відповідно до умов якого КС «Бюджет» надала ОСОБА_1 кредит у розмірі 15000,00 грн. з поверненням відповідно до затвердженого графіку та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,13% за кожний день від непогашеної суми кредиту (або 48% річних) та строком користування кредитом на 24 місяці - до 28.08.2010 року. Відповідно до умов кредитного договору, у разі ненадходження передбаченого графіком розрахунків чергового платежу повністю або частково протягом більш ніж 45 календарних днів, за рішенням кредитного комітету Кредитодавця цей кредит може визнаватися кредитом з підвищеним ризиком.

28.08.2008 року між гр. ОСОБА_2 та Кредитною спілкою «Бюджет» з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним був укладений договір поручительства № 345-08-К.

28.08.2008 року між гр. ОСОБА_3 та Кредитною спілкою «Бюджет» з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором був укладений договір поручительства № 345-08-К.

Відповідно до умов вищевказаних договорів поручительства, у разі порушення Боржником обов'язку за основним договором Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Відповідач ОСОБА_1 зробив всього чотири планові платежі, потім почалося порушення графіку і 06.05.2009 року вказаний кредитний договір був визнаний кредитом з підвищеним ризиком. В липні 2010 року позивач - КС «Кредит» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, який був виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя 16.07.2010 року. З відповідача ОСОБА_2 в період з 09.08.2010 року по 31.03.2011 року робились відрахування із заробітної плати. Відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_3 поверталися виконавчі документи. Судовий наказ був скасований 12.03.2011 року, про що КС «Бюджет» дізналася лише у жовтні 2013 року від Орджонікідзевського ВДВС м.Маріуполя, де перебував на виконанні судовий наказ. Оскільки судовий наказ не був виконаний, копію ухвали про скасування судового наказу КС «Бюджет» отримала 11.11.2013 року. Суд першої інстанції не повідомляв про час та місце розгляду заяви про скасування наказу, копію ухвали не було направлено позивачу. Станом на 15.11.2013 року заборгованість за кредитом складає 70867,94 грн., з яких: заборгованість за основною сумою - 13669,23 грн.; заборгованість за відсотками - 57198,71 грн., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 травня 2014 року позовні вимоги Кредитної спілки «Бюджет» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми кредиту та відсотків за користування кредитом задоволені частково.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_2) на користь Кредитної спілки «Бюджет» () заборгованість за кредитним договором № 345-08-К від 28.08.2008 року у сумі 70867,94 гривень, яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 13669,23 грн. та заборгованості за фактичний час користування кредитом у розмірі 57198,71 грн.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_3) на користь Кредитної спілки «Бюджет» () заборгованість за кредитним договором № 345-08-К від 28.08.2008 року у сумі 70867,94 гривень, яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 13669,23 грн. та заборгованості за фактичний час користування кредитом у розмірі 57198,71 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_2) та ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_3) на користь Кредитної спілки «Бюджет» () судовий збір по 236,23 грн. з кожного.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2 і оскаржив його в апеляційному порядку. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить апеляційний суд скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в частині стягнення боргу з апелянта відмовити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмами, зареєстрованими в журналі телефонограм за № 838, 839, 840 (а.с. 255-259).

В судове засідання апеляційного суду представник позивача не з'явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (а.с. 254).

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 309 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частини 1 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до частини 2 вищевказаної статті, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як вбачається із статті 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Частиною 1 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з частиною 2 вищевказаної статті, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.08.2008 року між КС «Бюджет» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 345-08-К, відповідно до умов якого позивач надав, а ОСОБА_1 отримав кредит на суму 15000,00 грн. строком на 24 місяці - до 28.08.2010 року зі сплатою 48 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до пункту 3.3 вищевказаного кредитного договору, погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід'ємною частиною договору.

Вказаний графік підписано сторонами договору і встановлено періодичність та розміри платежів Позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом починаючи з жовтня 2008 року щомісяця 5 числа, по 995грн. на погашення кредиту та відсотків, останній платіж повинен бути проведений 28.08.2010 року в сумі 916 грн.

Пунктом 3.7 Кредитного договору № 345-08-К передбачено, що у разі ненадходження передбаченого графіком розрахунків чергового платежу повністю або частково протягом більш ніж 45 календарних днів, за рішенням Кредитного комітету Кредитодавця, цей кредит може визнаватися кредитом з підвищеним ризиком.

Згідно пункту 3.8 вказаного договору, протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 96 % річних.

28.08.2008 року між позивачем КС «Бюджет» та відповідачем ОСОБА_2 і між позивачем і відповідачем ОСОБА_3 були укладені два окремі договори поруки з однаковими номерами № 345-08-К. Відповідно до пункту 1.1 вказаних договорів поруки, Поручитель поручається перед Кредитором у повному обсязі за виконання обов'язку за договором, передбаченим ст. 2 цього договору. У відповідності до п.п. 3.1.1 вказаних договорів поруки, Поручитель зобов'язаний у разі порушення (невиконання чи неналежне виконання) Боржником обов'язку за основним договором, що передбачений п. 1.1 цього Договору відповідати за виконання обов'язку за основним договором в повному обсязі, тобто: за своєчасне повернення кредиту в строк, що вказаний в основному договорі, сплату процентів, нарахованих за користування кредитом, додаткових процентів, витрат на ведення судового процесу та інших збитків Кредитора, пов'язаних з невиконанням основного договору.

Відповідно до пунктів 8.5 договорів поруки своїм підписом Поручителі підтвердили, що вони ознайомлені з умовами основного договору, укладеного між Кредитором та Боржником.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порука в силу вимог ч. 4 статті 559 ЦК України не припинена.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що строк виконання основного зобов'язання відповідно до умов кредитного договору визначений 28.08.2010 року.

16.07.2010 року за заявою КС «Бюджет» Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя було видано судовий наказ № 2н-1349/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_1, 1967 р.н., ОСОБА_2, 1967 р.н., ОСОБА_3, 1967 р.н. на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 28.08.2008 року у розмірі 30135,22грн., судового збору в розмірі 150 грн. 68 коп., витрат на ІТЗ розгляду справи в розмірі 30 грн., який, згідно відмітки на тексті наказу, набрав чинності 06.08.2010 року і був виданий 19.08.2010 року.

Вказаний судовий наказ був скасований за заявою ОСОБА_1 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 12.03.2011 року.

Судовий наказ від 16.07.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Бюджет» 30315,90 грн. був пред'явлений до виконання в Орджонікідзевський ВДВС Маріупольського МУЮ Донецької області 22.09.2010 року. Постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу ДВС Маріупольського МУЮ Донецької області від 15.04.2011 року виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-1349 про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Бюджет» 30315,90 грн. закінчено (а.с.25-31).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року (із змінами) передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення (вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому у разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язаннь не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, після скасування судового наказу позивач протягом шести місяців не пред'являв вимоги до поручителя ОСОБА_2, тому порука відносно ОСОБА_2 в силу вимог ч. 4 статті 559 ЦК України свою дію припинила.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції від 22 травня 2014 року підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та зміні в частині розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що суд неправильно не прийняв до уваги, що підвищений розмір процентів за користування кредитом нарахований незаконно, оскільки таке підвищення проведено позивачем в односторонньому порядку без узгодження з позичальником та поручителями і без внесення змін до договорів у порушення вимог п.18 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.1056-1 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору; виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

06.05.2009 року (на цей час прострочка з внесення чергового платежу зі сторони відповідача ОСОБА_1 становила 111 календарних днів) Кредитним комітетом КС «Бюджет» було прийнято рішення про визнання з 06.05.2009 року кредиту з підвищеним ступенем ризику і як наслідок проведено підвищення процентної ставки за користування кредитом до 96 % річних.

Пунктом 3.7 Кредитного договору № 345-08-К передбачено, що у разі ненадходження передбаченого графіком розрахунків чергового платежу повністю або частково протягом більш ніж 45 календарних днів, за рішенням Кредитного комітету Кредитодавця, цей кредит може визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Згідно пункту 3.8 вказаного договору, протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 96 % річних.

Підвищена процентна ставка як і умови її застосування, порядок нарахування цих відсотків визначено умовами договору за погодженням сторін і нарахування підвищених відсотків не є зміною умов кредитних договорів.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції неправильно не визнав поруку припиненою у зв'язку з підвищенням позивачем без згоди поручителів процентної ставки є безпідставними, оскільки суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про відсутність підстав для припинення поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України, так як не відбулося зміни зобов'язання без згоди поручителів, внаслідок чого збільшився обсяг їх відповідальності. Умовами кредитного договору сторонами було узгоджено проценту ставку за користування кредитом та підвищену процентну ставку за користування кредитом понад встановлені строки, а також порядок нарахування процентів і ці умови були відомі поручителям на час укладення договорів поруки.

Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Враховуючи те, що застосування підвищеної процентної ставки згідно умов кредитного договору не потребує укладання додаткових договорів чи додаткового узгодження з боржником або поручителями, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що у зв'язку із застосуванням підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу не відбулася зміна умов кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції неправильно не застосував строк позовної давності, перебіг якого закінчився, не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно з частиною 2 вищевказаної статті, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 345-08-К був укладений 28.08.2008 року.

Строк виконання зобов'язання відповідно до графіку розрахунків встановлено 28.08.2010 року.

Позов Кредитної спілки «Бюджет» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми кредиту та відсотків за користування кредитом до суду першої інстанції пред'явлено 15.11.2013 року.

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення суми основного боргу за кредитом та процентів за користування кредитом, оскільки з урахуванням того, що позивач 15.07.2010 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про дострокове стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за цим же кредитним договором від 28.08.2008 року і такий наказ був виданий 16.07.2010 року, але не був виконаний і був скасований 12.03.2011 року, а також того, що останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_1 провів 03.07.2012 року, а позов подано до суду 15.11.2013 року, строк позовної давності за зверненням позивача до суду з вимогами до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором не пропущено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що звернення до суду із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності, є безпідставними, оскільки наказне провадження є особливим спрощеним видом цивільного судочинства, метою якого є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а відповідно заява про видачу судового наказу прирівнюється до позовної заяви.

Враховуючи, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, то і рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, а саме стягненню зі ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Бюджет» понесених витрат по сплаті судового збору по 354 грн. 34 коп. з кожного.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У зв'язку з тим, що відповідно до ухвали судді апеляційного суду Донецької області від 09 квітня 2015 року відповідачу ОСОБА_2 була відстрочена сплата судового збору при прийнятті апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі, апеляційний суд вважає, що судовий збір в розмірі 354,33 грн. підлягає стягненню з Кредитної спілки «Бюджет» в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 травня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Бюджет» до ОСОБА_2 про стягнення суми кредиту та відсотків за користування кредитом відмовити.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути зі ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_3) на користь Кредитної спілки «Бюджет» () понесені витрати по сплаті судового збору по 354 (триста п'ятдесят чотири) грн. 34 коп. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Кредитної спілки «Бюджет» в дохід держави судовий збір у розмірі 354 (триста п'ятдесят чотири) грн. 33 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.Д. Канурна

Судді : О.М.Пономарьова

М.Ю.Супрун