УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Маляренка А.В., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Чернівецької міської ради, про визнання права власності

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до міської ради, в якому просив визнати право власності на нерухоме майно.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 квітня 2012 року він є власником нежитлових (офісних) приміщень загальною площею 122,30 кв.м по АДРЕСА_1, які зареєстровано Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 31 травня 2012 року. З метою покращення об'ємно-планувальних та експлуатаційних якостей зазначених нежитлових приміщень ним було проведено їх реконструкцію та переобладнання під офісні приміщення, проте інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області йому відмовлено у реєстрації декларації про готовність об'єкта та прийняття його в експлуатацію у зв'язку з тим, що будівельні роботи виконувались без оформлення права на їх виконання.

У зв'язку з вищевикладеним, з урахуванням уточнень позовних вимог в частині зміни назви вулиці «АДРЕСА_1» на «АДРЕСА_1», позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлові (офісні) приміщення загальною площею - 163,90 кв.м., основною площею 142,80 кв.м., в будинку по АДРЕСА_1, що складаються з приміщень:коридору 18-1 площею 2.00 кв.м., коридору 18-2 площею 7, 00 кв.м., коридору 18-3 площею 4,70 кв.м., вбиральні 18-4 площею 2,60 кв.м., кабінету 18-5 площею 18,80 кв.м., кабінету 18-6 площею 31,70 кв.м., вбиральні 18-7 площею 2,10 кв.м., кабінету 18-8 площею 19,20 кв.м., кабінету 18-9 площею 18,00 кв.м., кабінету 18-10 площею 23,10 кв.м., кабінету 18-11 площею 19,30 кв.м., санвузла 18-12 площею 2,70 кв.м. та кабінету 18-13 площею 12,70 кв.м.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 11 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2014 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 до Чернівецької міської ради відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свої доводи неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив із того, що відповідно до ст. ст. 392, 383, ч. 3 ст. 376 ЦК України та ст. 150 ЖК України за ОСОБА_4 можливо визнати право власності на реконструйовані приміщення, оскільки їх реконструкція не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших громадян.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши висновки Конституційного Суду України, викладені у рішеннях від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 та від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011, виходив з того, що на порушення вимог ст. ст. 355, 356, 382 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», визнання права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 порушує права інших співвласників будинку на допоміжні приміщення будинку, а саме горище будинку по АДРЕСА_1.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

Г.В. Юровська