У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,
суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Нагорняка В.А.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі відділення № 3600 Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 19 листопада 2008 року між ним та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 0612/08/26-ZNv, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 13 тис. доларів США на споживчі цілі зі сплатою

19,5 % річних строком до 16 листопада 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

19 листопада 2008 року між банком та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, та належить відповідачці на праві власності.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_7 умов кредитного договору, утворилася заборгованість у розмірі 155 440 грн 59 коп., що стягнута з нього заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 квітня 2013 року.

ПАТ «Банк Форум» просило на рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 листопада 2008 pоку № 0612/08/26-ZNv у розмірі 155 440 грн 59 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі дубліката договору купівлі-продажу квартири, посвідченого завідувачем Закарпатського обласного державного нотаріального архіву Митровкою В.М. 05 вересня 2008 pоку та зареєстрованого у реєстрі за № 157, шляхом її продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підстави оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 06 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І.М., посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Відмовляючи у позові, суди керувалися Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Із такими висновками судів погодитися не можна з огляду на таке.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» (далі - АКБ «Форум»), правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 0612/08/26-ZNv, відповідно до п. п. 1.1−1.3 якого останній отримав кредит у розмірі 13 тис. доларів США зі сплатою 19,5 % річних строком до 16 листопада 2018 року. Згідно з п. 2.3 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредиту щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, у розмірі не менше 109 доларів США на відкритий позичковий рахунок № 3084 в Ужгородській філії АКБ «Форум» (а. с. 5−6).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19 листопада 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі дубліката договору купівлі-продажу квартири, посвідченого завідувачем Закарпатського обласного державного нотаріального архіву Митровкою В.М. 05 вересня 2008 pоку та зареєстрованого у реєстрі за № 157 (а. с. 7−8, 13−14).

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором від 19 листопада 2008 року № 0612/08/26-ZNv у розмірі 155 440 грн 59 коп. (а. с. 9−12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання − звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п. 3.4.1 договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом його реалізації у спосіб, визначений цим договором або чинним законодавством України.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти. У пояснювальній записці до проекту зазначеного закону вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві.

Отже, зазначений закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України, шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації.

Основною метою прийняття Закону, як зазначалося у пояснювальній записці, є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань.

Проаналізувавши норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін.

Тобто зазначена заборона на звернення стягнення на предмет іпотеки має тимчасовий характер і не є підставою для відмови у позові.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15.

Матеріали цивільної справи містять докази того, що ОСОБА_7 отримав кредит в іноземній валюті на споживчі цілі, квартира по АДРЕСА_1 не перевищує 140 кв. м і виступає як забезпечення зобов'язань ОСОБА_7 за споживчим кредитом і зазначене житлове приміщення передане банку в іпотеку. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_7 умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 155 440 грн 59 коп., що стягнута з нього заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 квітня 2013 року.

Разом з тим судами не встановлено, чи використовується ОСОБА_7 чи ОСОБА_6 вказана квартира як місце постійного проживання, чи має він інше нерухоме житлове майно у власності та чи не є він суб'єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Судами не дотримано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено фактичні обставини, не досліджено докази, надані сторонами, та не надано цим доказам відповідної правової оцінки, тому судові рішення належить скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді:Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
В.А. Нагорняк