Справа № 732/963/15-ц Провадження № 22-ц/795/2062/2015 Головуючий у I інстанції -Карпинська Н. М. Доповідач - Горобець Т. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Горобець Т.В. ,

суддів Хромець Н.С., Скрипки А.А.

при секретарі -Мартиновій А.В.

з участю позивача ОСОБА_1, його представника адвоката Антоненко Л.А., представника відповідача - адвоката Лутай Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, а саме, протиправним заволодінням ОСОБА_4 його транспортним засобом.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити рішення про задоволення його вимог повністю, вважаючи зазначене рішення незаконним.

Доводами апеляційної скарги є посилання на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, приписів ст. 213 ЦПК України, вважає, що судом допущена неповнота з"ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи, крім того, посилається на невірне застосування норм матеріального права, а саме, ст.ст. 22, 321,1166 ЦК України, якими регулюються спірні правовідносини.

Апелянт вважає, безпідставним висновок суду про те, що протиправність дій відповідача, а саме, заволодіння його майном - напівпричепом марки BULTHUIS TI24K д.н.з. НОМЕР_1 та втрата цього майна у процесі його використання останнім, не доведена належними та допустимими доказами.

Внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000268 18 липня 2014 року його заяви про протиправне заволодіння ОСОБА_4 його транспортним засобом, на думку апелянта доводить обґрунтованість його вимог та помилковість рішення суду першої інстанції.

Також апелянт вважає, що суд не дав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_4 дає неправдиві пояснення щодо викрадення у нього невідомими особами напівпричепу марки BULTHUIS TI24K д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки такі пояснення спростовуються листом УМВС України в Чернігівські області від 02 липня 2014 року, в якому вказано, що причіп станом на 2 липня 2014 року знаходиться у ОСОБА_4, крім того, ОСОБА_4 не звертався до правоохоронних органів з приводу крадіжки у нього напівпричіпу.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить скаргу відхилити, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що ухвалене з вірним застосуванням закону, яким регулюються спірні правовідносини, зокрема, ст.323 ЦК України, відповідно до якої ризик випадкового знищення чи втрати майна несе власник. Також, відповідач звертає увагу апеляційного суду на неналежність доказів щодо розміру майнової шкоди, яку позивач просить стягнути у якості збитків., так як оцінка транспортного засобу проведена без його огляду оцінювачем.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали, пославшись на обставини, викладені у її доводах.

ОСОБА_4 у судове засідання не з"явився у зв"язку з хворобою.

Представник відповідача адвокат Лутай Н.М. апеляційну скаргу просила відхилити, пославшись на обставини, викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно облікової картки приватного транспортного засобу та довідки ПП «Стеді» про придбання за договором купівлі - продажу від 05.09.2012 року ОСОБА_1 напівпричепу BULTHUIS TI24K д.н.з. НОМЕР_1 останній є власником вказаного транспортного засобу ( а.с.62, 66).

З 2012 року зазначеним транспортним засобом - напівпричепом BULTHUIS TI24K д.н.з. НОМЕР_1 користувались спільно ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 оскільки вели спільний бізнес, крім того , тягач до причепа мав у власності ОСОБА_4 Прибутки від бізнесу між ними розподілялись за спільною домовленістю. Утримувався причіп також спільними зусиллями. Також, з наявних у справі доказів та пояснень самого позивача, встановлено, що ОСОБА_4 користувався транспортним засобом за згодою ОСОБА_1, який передав реєстраційні та технічні документи на причіп.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що факт протиправного заволодіння відповідачем транспортним засобом - напівпричепом BULTHUIS TI24K д.н.з. НОМЕР_1, який належить позивачу, останнім у судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено і судом не встановлено. Суд також дійшов висновку, що на підставі наданих позивачем доказів не встановлено весь обсяг обставин, необхідних для визначення цивільно-правової відповідальності відповідача, а саме наявність майнової шкоди, протиправність діяння ОСОБА_4 та наявність причинного зв»язку між шкодою й протиправними діяннями заподіювача, тобто ОСОБА_4 і вини останнього в її заподіянні.

При цьому обґрунтовано послався на ту обставину, що цивільне законодавство передбачає презумпцію вини лише у деліктних зобов"язаннях, а делікт - це правопорушення, тобто, протиправна дія, незаконна дія, проступок, злочин, тобто дії, що суперечать закону і завдають шкоди державі, суспільству або особі.

Суд послався також на матеріали досудового розслідування, яке проводилось правоохоронними органами за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України на підставі заяви ОСОБА_1 про протиправне шляхом обману заволодіння його вантажним напівпричепом ОСОБА_4, кримінальне провадження за яким було постановою слідчого від 12.06.2015 року закрите за відсутністю у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Крім того, суд першої інстанції послався на матеріали кримінального провадження, яким встановлено, що дійсно напівпричіп позивача BULTHUIS TI24K д.н.з. НОМЕР_1 оголошено у розшук 02.09.2015 року, так як місце його знаходження на вказаний час не встановлено (а.с. 42-44) .

З висновками та рішенням суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх такими, що грунтуються на наявних у справі доказах, оцінка яких дана з дотриманням положень ст.212 ЦПК України, та які відповідають нормам матеріального права, яким регулюються спірні правовідносини.

У ч.1,2 ст. 1166 ЦК України зазначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам особи , а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, при цьому, особа, яка завдала школи, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе , що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази мають бути належними та допустимими, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання позивача в апеляційні скарзі на той факт, що судом встановлено противоправне діяння ОСОБА_4, а саме заволодіння належним йому майном - напівпричіпом BULTHUIS TI24K д.н.з. НОМЕР_1 , спростовується постановою слідчого СВ Городнянського РВ УМВС України в Чернігівській області про закриття кримінального провадження від 12 червня 2015 року . А той факт, що ОСОБА_4 , стверджуючи про викрадення у нього транспортного засобу , не звертався з заявою до правоохоронних органів, не може бути доказом фактів неправомірності дій відповідача, оскільки відповідно до п. 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції сприяв сторонам у здійсненні ними своїх процесуальних прав. Зокрема, суд першої інстанції провів попереднє судове засідання, роз"яснив права сторонам, заслухав їх доводи та розглянув клопотання про сприяння у збиранні доказів, задовольнив клопотання ( а.с.36).

У судовому засіданні суд досліджував всі надані сторонами та залучені судом докази по справі, дав їм належну оцінку.

На запитання апеляційного суду щодо додаткових доказів протиправності дій відповідача по заволодінню, втраті чи переховуванні( утриманні) останнім спірного транспортного засобу, ОСОБА_1 пояснив, що інших доказів він не має. Свої пояснення про чинення насильства стосовного нього відповідачем при відібранні транспортного засобу, та про неправомірні дії правоохоронних органів, які сприяли ОСОБА_4, підтвердити доказами він також не може.

Отже, судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору та на підставі наявних у справі доказів, яким дана належна оцінка, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права яке призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: