Справа № 344/6773/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2664/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 жовтня 2015 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 жовтня 2015 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі-ПАТ «Універсал Банк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №02/748к від 09.08.2007 року в сумі 42225,55 доларів США (сорок дві тисячі двісті двадцять пять доларів 55 центів США).

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» судові витрати по сплаті судового збору по 1827,00 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі апелянтка зазначає, що суд першої інстанції виніс неправильне рішення.

09 серпня 2007 року ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк» уклали кредитний договір №02/748 к, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 55 тисяч доларів США зі сплатою 12,45% річних за користування кредитом і зі строком повернення до 08 серпня 2037 року.

Згідно пункту 10.1. кредитного договору, договір діє з моменту його підписання і до повного виконання сторонами зобовязання по даному договорі.

13.10.2014 року банк направив вимогу про негайну сплату заборгованості по кредиту у розмірі 41415,2 доларів США. У випадку невиконання даної вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на 61 день з моменту отримання цієї вимоги. Тобто граничний строк виконання цього зобовязання, установлений банком 13 грудня 2014 року.

Апелятка зазначає, що умовами договору поруки та договору кредиту про їхню дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчить про те, що цими договорами установлено строк припинення поруки в розумінні ст.. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, поруки припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Закінчення строку, встановленим договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вимоги закону судом першої інстанції не враховані, а тому висновки суду про те, що в позивача є право на предявлення вимоги до поручителя, не ґрунтується на законі.

Просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї заборгованості скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з кредитним договором № 02/748к від 09.08.2007 року, ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» надало ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 55000 доларів США з розрахунку 12,45% річних з кінцевим строком повернення до 08.08.2037 року (а.с.8-11).

Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В забезпечення виконання кредитних зобовязань за вказаним договором між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № б/н від 09.08.2007 року (а.с.20) .

Згідно положень договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Пунктом 12 договору поруки, укладеного між сторонами встановлено, що він діє до повного виконання зобовязань по кредитному договору боржником чи поручителем.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував умови договору і станом на 18.02.2015 року заборгованість по кредиту становить 42225,55 доларів США., а саме: 1602,72 дол США прострочена заборгованість по кредиту, 36195,39 дол США сума дострокового стягнення кредиту, 3654,51 дол США відсотки, 772,93 дол США - пеня (а.с. 5-7).

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в розмірі 42225,55 долари США є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Проте, колегія суддів вважає, що до висновку про солідарне стягнення з поручителя ОСОБА_3 суми заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції прийшов передчасно, з порушенням вимог матеріального та процесуального права, які регулюють дані правовідносини.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки та договору кредиту про їхню дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цими договорами установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_2 первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 08 серпня 2037 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

У зв'язку з порушенням боржником погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та пунктом 6 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, вручивши поручителю 13 жовтня 2014 року вимогу, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору вбачається, що ним здійснено останній платіж за період з 10.02.2014 року по 09.03.2014 року і з цього часу ОСОБА_2 перестав виконувати умови договору. Заборгованість по кредитному договору почала нараховуватися з 10.03.2014 року. Саме з цього часу починається строк дії поруки в розумінні існування субєктивного права кредитора та обовязку поручителя, після закінчення якого ці права та обовязки припиняються.

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч. 4 ст. 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Зазначена норма права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника.

Отже, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

З матеріалів справи вбачається, що з позовними вимогами до поручителя та боржника банк звернувся лише 13 травня 2015 року, пропустивши шестимісячний строк з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, тому колегія суддів приходить до висновку, що порука є припиненою, оскільки кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Висновок суду першої інстанції в рішенні щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача є правильним, однак така сума не може бути стягнута з відповідачів солідарно, а тільки з боржника ОСОБА_2

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що постановлене у даній справі рішення не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з постановленням у даній справі нового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 та про відмову у задоволенні позову про стягнення такої заборгованості у солідарному порядку з ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №02/748к від 09.08.2007 року в сумі 42225,55 доларів США (сорок дві тисячі двісті двадцять пять доларів 55 центів США).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 3654 грн. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_4

ОСОБА_5