Справа № 367/4030/14-ц Головуючий у І інстанції Линник В.Я.
Провадження № 22-ц/780/290/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 18 20.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року позивач ТОВ «Аверс-Сіті» звернувся до суду із позовом про визнання недійсними договорів. Заявлені вимоги мотивував тим, що 17 березня 2011 року між ТОВ «Аверс-Сіті» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 12, за умовами якого позивач зобов'язався передати у власність ОСОБА_1 майнові права на квартиру в будинку АДРЕСА_1, станом на 18 березня 2011 року у ОСОБА_1 існувала заборгованість за договором у розмірі 32000 грн. 18 березня 2011 року між цими же сторонами укладено договір № Б 256-1 купівлі-продажу цінних паперів, за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язалася передати у власність позивачу цінний папір - простий вексель № АА2285609, а позивач зобов'язався прийняти його та оплатити на умовах, передбачених договором; вартість цінного паперу становить 32000 грн. 21 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Аверс-Сіті» складено акт заліку взаємних вимог, за яким сторони зарахували взаємні однорідні зустрічні вимоги, а саме 32000 грн. заборгованості ТОВ «Аверс-Сіті» за договором № Б 256-1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Аверс-Сіті» за договором купівлі-продажу майнових прав № 12.

Аналогічно договори купівлі-продажу майнових прав на об'єкти нерухомості у будинку АДРЕСА_1, договори купівлі-продажу цінних паперів та акти заліку взаємних вимог були укладені 17 березня 2011 року, 18 березня 2011 року та 21 березня 2011 року ТОВ «Аверс-Сіті» із ОСОБА_5, ОСОБА_6 окремо із кожним.

15 березня 2011 року та 01 квітня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договори відступлення прав вимоги, відповідно до якого ОСОБА_4 став стороною (покупцем) у зобов'язанні за договорами купівлі-продажу майнових прав, однак своїх обов'язків щодо оплати майнових прав не виконав, а отже у нього не виникало права вимоги до ТОВ «Аверс-Сіті».

Договори купівлі-продажу майнових прав, цінних паперів та акти заліку взаємних вимог, укладені між позивачем та відповідачами є правочинами, що вчинені з порушенням вимог чинного законодавства внаслідок помилки з боку позивача та з огляду на це підлягають визнанню недійсними, оскільки у векселях відсутній обов'язковий реквізит - підпис особи, яка видає документ, а отже вони є такими, що не мають вексельної сили.

Просив визнати недійсними з моменту укладення договори купівлі-продажу майнових прав від 17 березня 2011 року, укладені ТОВ «Аверс-Сіті»: № 12 - із ОСОБА_1, № № 10, 11 - із ОСОБА_2, № № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 - із ОСОБА_6; визнати недійсними з моменту укладення акти заліку взаємних вимог від 21 березня 2011 року, укладені між ТОВ «Аверс-Сіті» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6; визнати недійсними з моменту укладення договори купівлі-продажу цінних паперів від 18 березня 2011 року: № Б 256-1 - із ОСОБА_1, № Б 255-1 - із ОСОБА_2, № Б 253-1 - із ОСОБА_6; визнати недійсними з моменту укладення договори про відступлення права вимоги, укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_4: від 01 квітня 2011 року за договором купівлі-продажу майнових прав № 1/396_ИП від 03 грудня 2010 року, від 15 березня 2011 року за договорами купівлі-продажу майнових прав № 1/396_ИП, № 1/163_ИП, № 2/57_ИП, № 2/69_ИП, № 1/373_ИП, № 1/315_ИП.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ТОВ «Аверс-Сіті», не погоджуючись із рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2014 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Аверс-Сіті» про визнання недійсними договорів, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що позивач помилився щодо обставин, які мають істотне значення для укладення оспорюваних ним договорів і що такі обставини взагалі існували на момент укладення таких правочинів. Також суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність доводів позивача, що прості векселі не мали вексельної сили, а ряд індосаментів на них було перервано на час укладення з відповідачами договорів купівлі-продажу цих векселів.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Аверс-Сіті» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав від 17 березня 2011 року № 12, відповідно до умов якого ТОВ «Аверс-Сіті» зобов'язалося передати у власність ОСОБА_1 майнові права на об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_3, а ОСОБА_1 зобов'язалася прийняти та оплатити їх.

18 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Аверс-Сіті» укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № Б 256-1, згідно п. п. 1.1, 1.2 якого ОСОБА_1 зобов'язалася передати у власність ТОВ «Аверс-Сіті» цінний папір - простий вексель № АА2285609, а ТОВ «Аверс-Сіті» зобов'язався прийняти його та оплатити за нього 32000 грн. на умовах, передбачених договором.

21 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Аверс-Сіті» укладено Акт заліку взаємних вимог, за яким сторони зарахували взаємні однорідні зустрічні вимоги, а саме 32000 грн. заборгованості ТОВ «Аверс-Сіті» за договором № Б 256-1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Аверс-Сіті» за договором купівлі-продажу майнових прав № 12.

Також між ОСОБА_2 та ТОВ «Аверс-Сіті» укладено договори купівлі-продажу майнових прав від 17 березня 2011 року № № 10, 11, відповідно до умов яких ТОВ «Аверс-Сіті» зобов'язалося передати у власність ОСОБА_2 майнові права на об'єкти нерухомості - нежитлове приміщення № 7 та квартиру АДРЕСА_2, а ОСОБА_2 зобов'язався прийняти та оплатити їх.

18 березня 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Аверс-Сіті» було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № Б 255-1, згідно п.п. 1.1 якого ОСОБА_2 зобов'язався передати у власність ТОВ «Аверс-Сіті» цінні папери - прості векселі № АА2285608, № АА2285606, № АА22856010, а ТОВ «Аверс-Сіті» - прийняти та оплатити їх за 1408000 грн.

У подальшому між ОСОБА_2 та ТОВ «Аверс-Сіті» був укладений Акт заліку взаємних вимог від 21 березня 2011 року, згідно якого сторони зарахували взаємні однорідні зустрічні вимоги, а саме 1408000 грн. заборгованості ТОВ «Аверс-Сіті» за договором № Б 255-1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу майнових прав № № 10, 11.

Крім того, між ОСОБА_6 та ТОВ «Аверс-Сіті» укладено договори купівлі-продажу майнових прав від 17 березня 2011 року № № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, відповідно до умов яких ТОВ «Аверс-Сіті» зобов'язався передати у власність ОСОБА_7 майнові права на об'єкти нерухомості - нежитлове приміщення АДРЕСА_1, нежитлові приміщення № № 1, 2, 5, 7, 8, 10, 11 у будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 зобов'язався прийняти та оплатити їх.

Також між ОСОБА_6 та ТОВ «Аверс-Сіті» було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів від 18 березня 2011 року № Б 253-1, згідно п.п. 1.1 якого ОСОБА_6 зобов'язався передати у власність ТОВ «Аверс-Сіті» цінні папери - прості векселі № АА2285601, № АА2285607, № АА2285603, а ТОВ «Аверс-Сіті» зобов'язався прийняти їх та оплатити на умовах, передбачених договором, в сумі 2139000 грн.

21 березня 2011 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Аверс-Сіті» був укладений Акт заліку взаємних вимог, за яким сторони зарахували взаємні однорідні зустрічні вимоги, а саме 2139000 грн. заборгованості позивача за договором № Б 253-1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ТОВ «Аверс-Сіті» за договорами купівлі-продажу майнових прав № № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7.

15 березня 2011 року та 01 квітня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договори відступлення права вимоги, відповідно до яких ОСОБА_6 став стороною (покупцем) у зобов'язанні за договорами купівлі-продажу майнових прав від 03 грудня 2010 року №№ 1/396_ИП, 1/163_ИП, 2/57_ИП, 2/69_ИП, 1/373_ИП, 1/315_ИП, укладеними з ТОВ «Аверс-Сіті».

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Вівдповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Доводячи підставність позову в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу цінних паперів, позивач вказував, що на момент укладення договорів купівлі-продажу цінних паперів № Б 255-1, № Б 256-1, № Б 253-1 він як покупець помилявся щодо властивостей об'єктів купівлі-продажу (цінних паперів), які не мають вексельної сили, та щодо наявності у позивачів (продавців) права власності на об'єкти продажу - прості векселі.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 Уіфікованого закону «Про переказні та прості векселі», запровадженого Женевською конвенцією 1930 року, яка ратифікована Україною 06 січня 2000 року, простий вексель повинен містити підпис особи, яка видає документ. Документ, у якому відсутній який-небудь з реквізитів, вказаних у ст. 75 Уніфікованого закону, не має сили простого векселя, за виняток випадків, визначених цією нормою.

Верховним Судом України роз'яснено в Постанові Пленуму від 08 червня 2007 року № 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів», що за наявності на переказному або простому векселі підписів осіб, не здатних брати зобов'язання за векселем, або підроблених підписів, або підписів вигаданих осіб, або підписів, що з будь-яких інших підстав не можуть зобов'язувати тих осіб, які поставили їх на векселі чи від імені яких він був підписаний, то згідно з статтями 7, 77 Уніфікованого закону зобов'язання інших осіб, які поставили свої підписи на ньому, є юридично дійсними. Отже, підписи індосантів, що не можуть зобов'язувати тих осіб, від імені яких вони поставлені, не переривають ряду індосаментів.

Відповідно до ст. ст. 8, 77 Уніфікованого закону кожний, хто поставив свій підпис на простому або переказному векселі як представник особи, від іменті якої він не був уповноважений діяти, сам зобов'язаний за векселем і, якщо заплатить, матиме ті самі права, що й особа, за яку він мав намір діяти. Таке ж правило застосовується до представника, який перевищив свої повноваження.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що прості векселі, які є предметом договорів купівлі-продажу цінних паперів, мають вексельну силу, оскільки мають всі необхідні реквізити, в тому числі підписи певних осіб, а неналежність таких підписів особам, зазначеним у векселі, не призводить до відсутності у векселя сили, отже відсутні підстави вважати векселі такими, що не мають вексельної сили через дефект форми по ст. 76 Уніфікованого закону.

Крім того, в ході розгляду справи позивачем не доведено беззаперечно, що векселі не було підписано директором ТОВ «Ем-Сі-Ем-Джі Київ» (емітент) ОСОБА_8 та директором ТОВ «Інтервіамонт» (якому передано вексель) ОСОБА_9

Так, на підтвердження даних обставин позивачем надавалися висновки експертів від 09 серпня 2012 року № 442-ВКД та від 31 серпня 2012 року № 434-ВКД, якими визначено ймовірність підпису векселів не ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Проте чіткої та однозначної відповіді експертні висновки не містять, а лише припускають таку можливість, крім того, вони складені в ході розгляду кримінальної справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Разом із тим, позивачем не надано будь-яких доказів стосовно того, що наявний вирок у кримінальній справі, яким встановлено факт підписання векселів, що є предметом договорів купівлі-продажу цінних паперів від 18 березня 2011 року № Б 253-1, № Б 255-1, № Б 256-1 від імені емітента не уповноваженою на це особою, а матеріали досудового слідства у кримінальній справі не можуть бути належним доказом на підтвердження цих обставин.

Відхиляються колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що судом було проігноровано висноски експертів.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Із урахуванням вимог закону суд надав експертним висновкам в кримінальному провадженні належної оцінки і за відсутності інших доказів дійшов висновку, що беззаперечної належності підписів уповноважених осіб на простих векселях позивачами доведено не було.

Судом також вірно оцінено доводи позивача, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 здійснили заяви про неналежність їм підписів на договорах купівлі-продажу цінних паперів з ТОВ «Інтервіамонт», що є піставою для визнання цих договорів недійсними.

Оскільки невизнання відповідачами у своїх заявах фактів укладання і підписання саме поданих ТОВ «Інтервіамонт» до відповідних судів договорів купівлі-продажу цінних паперів та актів до них не спростовує наявності на векселях їх підписів.

Доказів того, що відповідачам не належали на праві власності зазначені векселя, позивачем не надано.

Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи позивачем не заявлялося клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для з'ясування питання належності підписів на векселях та договорах купівлі-продажу цінних паперів, а отже дані обставини, які позивачем ставилися під сумнів, ним доведені не були.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустими доказами недійсності договорів купівлі-продажуц цінних паперів.

Доводячи недійсність актів заліку взаємних вимог від 21 березня 2011 року, що укладені між ТОВ «Аверс-Сіті» та відповідачами, позивач вважав, що такі акти заліку є похідними від договорів купівлі-продажу цінних паперів. Однак, оскільки судом встановлено відсутність правових підстав вважати договори купівлі-продажу цінних паперів, суд першої інстанції також правильно відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними і актів заліку.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції з приводу визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових прав від 17 березня 2011 року як укладених внаслідок помилки, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до розділу 4 договорів купівлі-продажу майнових прав від 17 березня 2011 року № № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12 сторони визначили договірну ціну та порядок розрахунків.

Пунктом 4.3 договорів купівлі-продажу майнових прав визначено, що покупці здійснюють розрахунок за даними договорами шляхом та в спосіб, що не суперечать діючому законодавству.

Наведеними договорами не було передбачено обов'язкового розрахунку саме шляхом укладення договорів купівлі-продажу цінних паперів від 18 березня 2011 року та у зв'язку із цим актів заліку взаємних вимог від 21 березня 2011 року. Остаточний спосіб розрахунків за договорами купівлі-продажу майнових прав було визначено як один із альтернативних способів розрахунків, проте сторони не були позбавлені можливості здійснити розрахунки і у інший не заборонений законом спосіб.

Таким чином суд дійшов вірного висновку, що посилання позивача на недійсність договорів купівлі-продажу цінних паперів у будь-якому випадку не може бути підставою для недійсності договорів купівлі-продажу майнових прав, оскільки такі договори не є похідними одне від одного та напряму не пов'язані між собою предметом, підставами виникнення і обов'язками.

Крім того, оскільки суд не знайшов підстав визнання недійсними договорів купівлі-продажу цінних паперів, навіть з позиції позивача про їх взаємозв'язок із договорами купівлі-продажу майнових прав, не підлягають задоволенню вимоги про визнання недійсними останніх.

Доводи апелянта, що при укладенні договорів купівлі-продажу майнових прав позивач ТОВ «Аверс-Сіті» знав, що виконання зобов'язань за ними буде здійснюватись відповідачами шляхом укладення договорів купівлі-продажу цінних паперів та зарахування в подальшому відповідних однорідних вимог, не спростовують висновків суду першої інстанції і не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки очікування позивача не закріплені як обов'язкова умова у договорах купівлі-продажу майнових прав.

Судом також було відмовлено в задоволенні вимог про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги від 01 квітня 2011 року та 15 березня 2011 року, укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже у зв'язку із укладенням наведених вище договорів стороною договорів купівлі-продажу майнових прав замість ОСОБА_4 став ОСОБА_6 в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав в порядку ст. 514 ЦК України.

Судом першої інстанції враховано, що в контексті наведених вимог закону не має юридичного значення посилання ТОВ «Аверс-Сіті» на факт неоплати ОСОБА_4 майнових прав по договорах, в межах яких здійснено відступлення вимоги на майнові права. Права ОСОБА_4 на відступлення права вимоги по договорах купівлі-продажу майнових прав на користь третіх осіб виникло саме у зв'язку із укладенням та існуванням відповідних договорів, в обсязі і на умовах, що ними визначені, а не з моменту оплати по таких договорах. Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 мали право на укладення відповідних договорів відступлення права вимоги і передбачені законом підстави для визнання таких договорів недійсними позивачем не наведені.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги, що договорами купівлі-продажу майнових прав встановлений момент виникнення вимоги покупця до ТОВ «Аверс-Сіті» про передачу йому відповідних майнових прав, відтак судом до спірних правовідносин протиправно не застосована норма ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Так, відповідно до п. 4.3 договорів купівлі-продажу майнових прав, визначено вартість і кінцеві строки здійснення розрахунку покупцем за договором.

Відповідно до п. п. 5.11, п.2 даних договорів, продавець має право вимагати від покупця виконання п. 4.3 договору та з моменту виконання покупцем умов п.п. 4.3 у нього виникають зобов'язання перед покупцем, в тому числі передати покупцю майнові права в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Отже, умови договорів купівлі-продажу майнових прав ставлять в залежність від здійснення покупцем розрахунку лише момент, із якого покупець може вимагати виконання зобов'язань перед продавцем, що не суперечить умовам договорів відступлення права вимоги.

Відтак судом правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині та в позові в цілому.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтується на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.