Провадження №2з/200/24/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровську Шевцова Т.В., розглянувши клопотання відповідача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та припинення права спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та припинення права спільної сумісної власності.

24 лютого 2015 року до суду надійшла заява відповідача про забезпечення позову, відповідно якої просить суд накласти арешт на спірні:

- земельну ділянку, площею 0,124 га за адресою: Дніпропетровська обл.., Дніпропетровський район, с.Новоолександрівка, вул..Паркова, 33;

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1;

- автомобіль НОМЕР_1,

що зареєстровані за позивачем ОСОБА_1

В обґрунтування клопотання посилається на те, що шлюб між ними розірвано рішенням суду, яке набрало законної сили, отже позивач наразі має можливість реалізувати майно, що їх спільною сумісною власністю, без його згоди.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У відповідності до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. З цього слідує, що усі правила, які регулюють порядок та встановлюють обмеження у розпорядженні спільним сумісним майном, зберігають свою силу для колишнього подружжя і після припинення шлюбу, якщо тільки режим спільної сумісної власності не був припинений у зв'язку з поділом майна. При цьому рішення суду про розірвання шлюбу, яким не був здійснений поділ майна подружжя, не є документом, який встановлює право особистої роздільної власності у колишнього подружжя навіть в тих випадках, коли в ньому вказано, що кожний з подружжя не має майнових претензій до другого. Тому у випадках, коли після розлучення один з колишнього подружжя має намір відчужити майно і при цьому не може документально підтвердити наявність у нього права особистої власності на дане майно, нотаріус не має права посвідчувати такий правочин без згоди другого з подружжя. Якщо відчужував вважає майно - предмет майбутнього правочину - своєю особистою власністю, він може звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на це майно.

Відповідно до ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги суть спору, яка стосується поділу майна, що є предметом спільної сумісної власності, зважаючи на те, що рішення суду про розірвання шлюбу винесено лише 15.01.2015 року, та заборона на одноособове відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя буде діяти до 15.01.2018 року, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

У заяві відповідача ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала окремому оскарженню від рішення суду не підлягає.

Суддя /підпис/ ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя Бабушкінського

районного суду

м.Дніпропетровська Т.В. ОСОБА_3