АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/5741/15 Головуючий: 1 інстанції
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : Швецової Л.А.,

суддів : Піддубного Р.М., Кірсанової Л.І.

за участі секретаря : Єрьоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа, виданого 18.03.2013 р. Московським районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 142302 долари 55 центів США та 117797 грн. 55 коп., таким що не підлягає виконанню в частині стягнення 9950 доларів США у звязку з його припиненням добровільним виконанням частково.

В обґрунтування, ОСОБА_2 стверджувала, що після набрання рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.03.2012 року законної сили в період з 25.02.2013 р. до 26.06.2013 р. нею було в добровільному порядку сплачено за кредитним договором суму у розмірі 9950 доларів США як погашення боргу і на підтвердження цих обставин заявник додав до заяви копії квитанцій.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2013 року в задоволенні позовної заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Не погодившись із вказаною вище ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2013 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, крім того зупинити стягнення за виконавчим листом до розгляду заяви та витребувати з Червонозаводського ВДВС ХМУЮ виконавчий лист № 2027/2916/12 виданий 18.03.2013 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» загальної заборгованості за кредитним договором №119 від 03.05.2007 року в розмірі 142 302 долари 55 центів США та 117 797 гривень 55 копійок.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, заявник зазначила, що вищевказана ухвала не відповідає нормам матеріального та процесуального права. ОСОБА_2 вказує, що відповідно до мотивувальної частини, викладеної в ухвалі судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2013 року сума, яка підлягає стягненню включає в себе як заборгованість по кредиту, так і заборгованість по процентах.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для задоволення заяви не має.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі: Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та здійснюється на підставі виконавчих документів, у тому числі й виконавчих листів, що видаються судами (ст.ст. 2, 17 Закону № 606-XIV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Обов'язки і права державних виконавців визначені законодавцем у ст. 11 Закону № 606-XIV.

Відповідно до вказаної правової норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначений у ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вказаної правової норми рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Положення ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» кореспондуються зі ст. 383 ЦПК України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч. 2 ст. 387 ЦПК України).

Рішенням Московського районного судом м. Харкова від 28 березня 2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 лютого 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 142302 долари 55 центів США та 117797 грн. 55 коп. В рахунок погашення зазначеної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 та виселено мешканців квартири.

12.08.2013 року на підставі виконавчого листа, виданого 18.03.2013 року Московським районним судом м. Харкова, державним виконавцем Червонозаводського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, в тому числі виконавчого листа.

Даних про те, що ОСОБА_2 зверталася до банку або виконавчої служби щодо проведення перерахунку заборгованості за кредитним договором, матеріали справи не містять.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі на той факт, що судом не були витребувані оригінали квитанцій, які підтверджують відповідні сплати, судова колегія вважає безпідставним, оскільки відповідно до ст. 58-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи, які викладено в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307; 312, 313, 314; 315; 317 ЦПК України, колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після проголошення але протягом 20 днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді