Справа № 242/3553/15-ц
Провадження № 2/242/1464/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 вересня 2015 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Хацько Н.О., при секретарі Дуровій Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 31.08.2015 року звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 7/45. Ця квартира належить їй на підставі свідоцтва про прав власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Селидівської міської ради № 201/1 від 28.11.2012 року. Зазначила, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі до квітня 2011 року. Але фактично з 2009 року відповідач ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не проживає. З моменту виїзду відповідач не приймає участі у витратах по комунальним послугам, у звязку з чим вона вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Крім того, не може розпорядитися свої майном на власний розсуд. Просить суд, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 7/45.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву слухати справи у її відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд вважає, можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали справ, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини встановив наступне.

Відповідно до рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22.04.2011 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно свідоцтва про прав власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Селидівської міської ради № 201/1 від 28.11.2012 року, квартира за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 7/45 належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Згідно до акту про не проживання від 14.08.2015 року, складеного депутатом Селидівської міської ради ОСОБА_3 за участю свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 але з 2009 року за цією адресою не проживає.

Відповідно до акту про встановлення факту не проживання, складеного ОСББ «Союз-2 м. Селидове, ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 але з січня 2009 року за цією адресою не проживає, місце знаходження його не відоме, його права власності в даній квартирі немає.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 191 ЖК України закріплено, що житлові спори вирішуються відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні понад один рік.

Керуючись ст. ст. 9, 156, 191 Житлового кодексу України, ст. ст. 321, 405 ЦК України, ст.ст. 11, 60, 213-218, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до місцевого суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя