У х в а л а

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І,

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

Мазур Л.М., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Партизанська селищна рада Генічеського району Херсонської області, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати - ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина на жилий будинок АДРЕСА_1.

Спадкоємцями після смерті матері, спадкоємцями першої черги, є вона та її брат - відповідач у справі ОСОБА_4, на користь якого ОСОБА_5 склала заповіт.

Оскільки ОСОБА_5 перед смертю хворіла та потребувала догляду й сторонньої допомоги, вона оселилася разом із матір'ю щоб її доглядати, й проживала разом зі спадкодавцем один рік до її смерті та продовжує проживати до теперішнього часу у будинку, який входить до спадкової маси.

Посилаючись на те, що встановлення факту спільного проживання із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини має істотне значення для подальшого оформлення нею спадщини, оскільки на час смерті матері вона не була зареєстрована у АДРЕСА_1 та не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у визначений законом термін, ОСОБА_3 просила її позов задовольнити.

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, посилаючись на те, що про заповіт, складений матір'ю на його користь, він дізнався у період, коли строк для прийняття спадщини був уже пропущений, а до вказаного моменту намагався вирішити із сестрою питання про поділ спадщини у рівних частках.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 11 червня 2014 року вказані позови об'єднано в одне провадження.

Ухвалою цього ж суду від 17 вересня 2014 року задоволено заяву ОСОБА_4 про залишення без розгляду його позову до ОСОБА_3

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від

17 вересня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 15 жовтня

2014 року рішення Генічеського районного суду Херсонської області від

17 вересня 2014 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем -

ОСОБА_5, на час відкриття спадщини, на ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у будинку АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду Херсонської області від 15 жовтня 2014 року скасувати й залишити в силі рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 17 вересня 2014 року, що було помилково скасоване, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного

оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій та задовольняючи вимоги

ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що за відсутності осіб, на спадкові права яких може вплинути встановлення факту спільного проживання, а також за відсутності спору про право, дана справа підлягає розгляду в порядку окремого провадження, й заява ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Однак, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5, яка була матір'ю сторін.

ОСОБА_5 на праві власності належав жилий будинок АДРЕСА_1

За життя ОСОБА_5 склала заповіт на користь сина - ОСОБА_4

Відповідно до довідки Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області від 8 жовтня 2013 року, разом із ОСОБА_5 з листопада 2004 року й до дня її смерті проживала донька - ОСОБА_3

За правилами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з положеннями ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення

фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання зі

спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому на обґрунтування

позову зазначала про те, що встановлення факту спільного проживання із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини має істотне значення для подальшого оформлення нею спадщини, на яку також претендує її рідний брат - ОСОБА_4 Отже, сама позивач зазначала про існування спору щодо спадщини після смерті матері між спадкоємцями першої черги.

Проте, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303. 304, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів позивача на обґрунтування позову належним чином не дослідив, вимоги ОСОБА_3 та підстави звернення до суду не уточнив, не врахував того, що справу в суді першої інстанції було розглянуто за правилами позовного провадження, й на власний розсуд змінив вид цивільного судочинства, розглянувши вимоги ОСОБА_3 у порядку окремого провадження й задовольнивши заяву останньої, тоді як ОСОБА_3 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому зазначала про існування спору між ними.

Отже, суд апеляційної інстанції ухвалив рішення, яке за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції також не відповідає вимогам чинного цивільного процесуального законодавства щодо законності й обґрунтованості виходячи з наступного.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі, передбачені ст. 27 ЦПК України, а сторін у справі, згідно зі ст. 30 ЦПК України: позивача і відповідача, передбачені ст. 31 ЦПК України, тому є різними за своїм процесуальним обсягом.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Як встановлено судом, спір щодо спадкового майна йде між спадкоємцями першої черги, які спадщину належним чином не прийняли, про існування інших осіб, що належним чином прийняли спадщину, відомості відсутні, тобто така спадщина, відповідно до положень ст. 1277 ЦК України, за заявою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може бути визнана відумерлою та право власності на таке спадкове майно може бути визнано за територіальною громадою.

У порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 33 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не

визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі, не вирішив питання про залучення Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області, яка діє від імені територіальної громади, до участі у справі в якості співвідповідача, хоча оскаржувані рішення безпосередньо стосуються її прав та інтересів

У той же час, апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення в апеляційному порядку, не мав процесуальної можливості усунути вказану помилку, допущену судом першої інстанції.

Крім іншого, на порушення положень наведених вище норм ЦПК України суди обох інстанцій не визначилися належним чином із тим, розгляду в якому провадженні підлягають вимоги ОСОБА_3, не з'ясували підстави її звернення до суду, не роз'яснили їй право щодо уточнення вимог та підстав позову.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатися законними й обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до положень ст. 338 ЦПК України, такі рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 11 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від

15 жовтня 2014 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Партизанська селищна рада Генічеського району Херсонської області, про встановлення факту спільного проживання

зі спадкодавцем на час відкриття спадщини передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк

Судді: О.В. Кадєтова

Л.М. Мазур

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук