У х в а л а

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

Мазур Л.М., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Нива-В.Ш.» в особі філії 17 приватного підприємства «Нива-В.Ш.», Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області, треті особи: публічне акціонерне товариство «БМ-Банк», ОСОБА_4, про визнання прилюдних торгів та протоколу недійсними, за касаційними скаргами ОСОБА_4, Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області на рішення апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Нива-В.Ш.» в особі філії 17 приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.»), Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області (далі - Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ) про визнання прилюдних торгів та протоколу про проведення прилюдних торгів недійсними.

В обґрунтування позову зазначав, що 11 березня 2014 року з прилюдних торгів було реалізовано незавершений будівництвом жилий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований.

Посилаючись на те, що вказані прилюдні торги було проведено з чисельними порушеннями вимог чинного законодавства, зокрема його не було повідомлено про дату, час і місце проведення торгів, не було враховано стартову ціну, за якою буде реалізовуватися об'єкт нерухомості, що призвело до продажу майна за ціною, значно меншою дійсної вартості майна. Крім іншого, посилаючись на те, що реалізоване з прилюдних торгів майно є самочинним будівництвом і на день продажу не було визначено його власника, ОСОБА_3 просив позов задовольнити та визнати прилюдні торги недійсними, а також визнати недійсним протокол проведення прилюдних торгів у зв'язку з порушення процедури оголошення переможця.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня

2014 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 червня 2014 року скасовано, позов

ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсними прилюдні торги, проведені 11 березня 2014 року з реалізації незавершеного будівництвом жилого будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів

№ 17114086 від 11 березня 2014 року.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ просять рішення апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від

11 червня 2014 року, що було помилково скасовано.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судами встановлено, що у забезпечення належного виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 29008-27DC, укладеним між ним та ПАТ «БМ-Банк» 21 березня 2008 року, того ж дня між банком та позивачем було укладено договір іпотеки, предметом якого є жилий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій він розташований.

На виконанні у Автозаводському ВДВС Кременчуцького МУЮ перебувало зведене виконавче провадження № 38968826 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «БМ-Банк» заборгованості за виконавчими листами, виданими Дніпровським районним судом м. Києва 30 січня

2013 року в сумі 2 343 852 грн 24 коп. та Автозаводським районним судом

м. Кременчука Полтавської області 18 квітня 2013 року в сумі 686 223 грн

15 коп.

Під час здійснення виконавчих дій, державним виконавцем 9 серпня 2013 року складено акт опису й арешту майна боржника - будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований.

18 вересня 2013 року експертом виготовлено звіт № 1407 про незалежну оцінку вказаного майна, а 7 листопада 2013 року - виготовлено рецензію оцінки арештованого майна.

На підставі укладеного 17 лютого 2014 року договору, філії 17 ПП «Нива-В.Ш.» доручено провести прилюдні торги з реалізації вказаного вище нерухомого майна.

Прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна відбулися 11 березня 2014 року, переможцем вказаних торгів оголошено ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_5, який запропонував найвищу ціну за виставлений на продаж лот, відмовився підписувати протокол, а наступний переможець -ОСОБА_6, у встановлений строк не вніс кошти, про що складено відповідний протокол № 17114086-1.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Аналогічні вимоги містить укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «БМ-Банк» договір іпотеки від 21 березня 2008 року.

Отже, для звернення стягнення на предмет іпотеки, стягувачу необхідно мати виконавчий лист суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодавця.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних и кримінальних справ у ч. 2 п. 45 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що у разі, якщо за судовим рішенням із відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то судом не може бути змінено спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватись за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Як убачається з матеріалів справи, прилюдні торги проводилися на виконання рішення судів про стягнення з позивача кредитної заборгованості, шляхом продажу арештованого майна, будь-які виконавчі документи про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні.

У цьому випадку прилюдні торги повинні проводитися у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 27 жовтня 1999 року № 68/5(далі - Тимчасове положення).

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що реалізація арештованого нерухомого майна - жилого будинку та земельної ділянки, має бути проведена у відповідності до вимог Тимчасового положення, а не Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, не можна погодитися з іншими висновками суду апеляційної інстанції, зокрема щодо визначення статусу спірного нерухомого майна та його власника.

Так, питання щодо здійснення підготовки державним виконавцем та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а також реалізації арештованого майна визначені Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року за № 74/5, і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція), яка розроблена на виконання Закону України «Про виконавче провадження» і визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з пп. 5.1.1., 51.4. Інструкції звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, потрібних для виконання за виконавчими документами, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. Якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, то стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Стягнення може бути звернено на майно боржника, яке належить йому на праві приватної власності.

Також за змістом пп. 2.1., 3.2. Тимчасового положення арештоване нерухоме майно - майно боржника, на яке звернено стягнення і яке підлягає реалізації. Спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, до якої додаються, зокрема копії правовстановлювальних документів, що підтверджують право власності або право користування нерухомим майном та документи, що характеризують об'єкт нерухомості (копію технічного паспорта на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3, крім іншого, зазначав, що спірний жилий будинок є самочинним будівництвом, на час його продажу з прилюдних торгів таке приміщення не мало власника; інформація стосовно погодження акта готовності об'єкта до експлуатації - жилого будинку АДРЕСА_1, відсутня, такий акт міською радою не погоджувався й із заявою про його виготовлення ніхто не звертався, що встановлено ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 липня 2011 року.

Вирішуючи спір, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, доводів позивача належним чином не перевірив, зазначаючи про те, що правовий статус спірної нерухомості визначено в судовому порядку, не врахував, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 вересня 2007 року, яким визнано за

ОСОБА_3 право власності на самочинно збудований жилий будинок АДРЕСА_1 скасовано й у подальшому позов ОСОБА_3 залишено без розгляду, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 лютого 2013 року про визнання права власності на вказаний жилий будинок (садибу) за ОСОБА_7 скасовано в апеляційному порядку, в задоволенні позову останньої відмовлено, унаслідок чого суд не визначився з тим, хто є власником спірного будинку, та з його правовим статусом, не визначився й з тим, чи може бути таке майно реалізовано з прилюдних торгів.

Також не можна погодитися у повному обсязі й з висновками суду першої інстанції.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України .

Згідно із ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

У порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 33 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі, та не залучив їх до участі у справі в якості сторони, не роз'яснив позивачеві його права на подачу заяви про залучення ОСОБА_4, яка набула право власності на спірну нерухомість, до участі у справі в якості співвідповідача, хоча оскаржувані рішення безпосередньо стосуються її прав та інтересів.

Із заявлених позовних вимог убачається, що позивачем обрано спосіб захисту про визнання прилюдних торгів та протоколу недійсними. Власник нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах - ОСОБА_4, залучена до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що будь-яких вимог до власника нерухомого майна в порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законом, не заявлено. Разом з тим, реалізація нерухомого майна та набуття на нього права власності внаслідок проведених прилюдних торгів є цивільно-правовою угодою, недійсність якої може бути визнана судом відповідно до передбачених цивільним законодавством підстав.

Права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі, передбачені ст. 27 ЦПК України, а сторін у справі, згідно зі ст. 30 ЦПК України: позивача і відповідача, передбачені ст. 31 ЦПК України, тому є різними за своїм процесуальним обсягом.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, який стосується прав та обов'язків власника нерухомого майна - ОСОБА_4, не вирішив питання щодо залучення її до участі у справі як співвідповідача, чим позбавив останню прав, передбачених вказаними вище нормами процесуального закону.

Крім того, у порушення ст. ст. 31, 119, 215 ЦПК України суд не уточнив предмет і підстави заявленого ОСОБА_3 позову, який як на підставу позову посилався на порушення відповідачами як вимог Закону України «Про іпотеку» так і Тимчасового положення, унаслідок чого в достатньому обсязі не встановив характер спірних правовідносин і правову норму, що підлягає застосуванню до них.

У той же час, апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не мав процесуальної можливості усунути вказані вище недоліки, допущені судом першої інстанції.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених вище норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, то рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2014 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Нива-В.Ш.» в особі філії 17 приватного підприємства «Нива-В.Ш.», Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області, треті особи: публічне акціонерне товариство «БМ-Банк», ОСОБА_4, про визнання прилюдних торгів та протоколу недійсними передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк

Судді: О.В. Кадєтова

Л.М. Мазур

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук