Справа № 520/3487/15-ц
Провадження № 2/520/2717/15
18.09.2015 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Огренич І.В.
при секретарі - Камінській О.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Імексбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів (повернення банківського вкладу), -
Представник позивачки - адвокат ОСОБА_2 у судове засадні не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу за його відсутністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, в звязку з чим, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали, суд приходить до наступного.
Так, 03 жовтня 2014 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Імексбанк» був укладений Договір банківського вкладу (у гривні України) «_Екскл_1м22%_» № НОМЕР_2, згідно з яким позивач передав банку гроші в сумі 100 000 ( сто тисяч) гривень, на строк до 03 листопада 2014 року із нарахуванням та виплатою процентів в розмірі 22,00 % річних.
Загальна сума залишку на рахунку станом на теперішній час становить 190 609 (сто девяносто тисяч шістсот девять) гривень, що підтверджено випискою з особового рахунку від 30 грудня 2014 року.
Згідно умов вищезазначених договорів, з моменту укладення договору банк та вкладник набувають прав та обовязків, що визначені договором та несуть відповідальність за їх невиконання та/або неналежне виконання згідно договору та чинного законодавства України.
Відповідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Однак, по закінченні терміну дії Договорів та в порушення чинного законодавства з листопада 2014 року банк не сплачував проценти за вищезазначеними Договорами та не повернув відповідні вклади позивачеві за його письмовою вимогою. У зв'язку з небажанням продовжувати на новий строк депозитні договори позивачка звернулась до банку з письмовою вимогою про розірвання зазначених договорів та повернення вкладів із нарахуванням та виплатою процентів. Однак, вклади та проценти до даного часу повернуто не було, тому позивач вважає таку бездіяльність фактично відмовою у поверненні депозитів.
Відповідно до ст.58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Частиною 2 статті 1060 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Як вбачається с матеріалів справи, станом на час звернення з позовом до суду, банк повинен був виплатити грошові кошти за договорами та відповідні відсотки за депозитами у загальній сумі 278 513 (двісті сімдесят вісім тисяч пятсот тринадцять) гривень 86 копійок, а неповернення грошових вкладів позивачці в добровільному порядку, порушує права останньої, як споживача.
Відповідно до ч. 1 ст. 1063 ЦК України фізична або юридична особа може укласти договір банківського вкладу (зробити вклад) на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами.
Так, у відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник (Відповідач) не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання .
Стаття 611 ЦК України встановлює, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХП від 12 травня І991 року споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Також, враховуючи умови договорів та положення ст. 1061 ЦК України, є обґрунтованими вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків за користування депозитними коштами.
Суд, також приймає до уваги п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5, якій свідчить про те, що оскільки ЗУ «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судом слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян ( у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій…).
При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи також належать витрати на правову допомогу. З матеріалів справи вбачається що позивачем витрачено на правову допомогу грошові кошти у розмірі 2500 (дві тисячі пятсот) гривень, що підтверджується прибутковим касовим ордером №05/03/15 від 05 березня 2015 року.
Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідачів в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у звязку з чим з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2785 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Розірвати договір № НОМЕР_1 від 23 жовтня 2014 року про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року Вклад «_ПКлієн_3міс» (вид вкладу ««Постійний клієнт» 3 міс» 25%), укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Імексбанк».
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Огренич І. В.