Справа № 159/4845/15-ц
Провадження № 2/159/1394/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Ковель 27 жовтня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі : головуючого судді Логвинюк І.М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

з участю представника позивача Ліпкевича І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковель цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:
Позивач 04.09.15 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 13.06.07 р. між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі ВАТ «Кредитпромбанк», кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір № 22/004/07 НП (далі - кредитний договір), за умовами якого кредитор надає кредит у розмірі 29 002,77 долари США з урахуванням 13,50 % річних, на строк з 13.06.07 р. по 11.06.27 р.. Кредитор повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачеві кредит у розмірі та строки, передбачені кредитним договором. 26.06.13 р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ним було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором купівлі продажу, ПАТ «Кредитпромбанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора, ставши новим кредитором, у зазначених зобов`язаннях. А внаслідок передачі ПАТ «Кредитпромбанк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до відповідача, до АТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги у відповідача повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитним та забезпечувальним договорами. За п. 2.3 ч. 2 кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється позичальником шляхом сплати щомісячного платежу у термін, визначений п. 2 ч. 1 кредитного договору кожного 13 числа місяця. За ч. 2 п. 2.4 кредитного договору, усі платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснюються позичальником у валюті кредиту, в строки та на умовах, згідно з цим договором. Ч. 2 п. п. 5.1 - 5.3, п. 5.4 визначено строки та умови щодо процентів за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, відповідач як іпотекодавець за договором іпотеки № 22/004/102/07 НП від 13.06.07 р. (далі - договір іпотеки) передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну кв. АДРЕСА_1 , та належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Ковельської міськради Волинської області 28.11.2 207 р.. Відповідач як позичальник умов кредитного договору належним чином не виконує, про що йому було неодноразово повідомлено письмово, у т. ч. - шляхом надіслання вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором. Однак, зобов`язання не виконані, у зв`язку з чим за станом на 28.07.15 р. заборгованість відповідача склала 252 239 грн. 02 коп., що складається з: суми 235 759 грн. 40 коп. тіла кредиту; суми 16 479 грн. 63 коп. відсотків. Він має право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у іпотечному договорі, у порядку, передбаченому ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку». На період з 03.03.15 р. по 02.09.15 р. включно у ПАТ «Дельта Банк» призначено тимчасову адміністрацію. Просить в рахунок виконання основного зобов`язання за кредитним договором по сплаті заборгованості у розмірі 252 239 грн. 02 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на вищевказану квартиру як предмет іпотеки.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтувавши їх вищенаведеними доводами, просить позов задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, хоча належно повідомлені. Про причини неявки вчасно суду не повідомили.

Попередньо - 12.10.15 р. - відповідач подав до суду письмове заперечення проти позову, мотивоване тим, що 13.06.07 р. між ВАТ «Кредит промбанк» та ним було укладено кредитний договір, за яким банк надав йому кредит в сумі 29 002,77 долара США з розрахунку 13, 50 % річних на строк з 13.06.07 р. по 11.06.27 р.. Кредит у банку він отримав. У подальшому, внаслідок передачі права вимоги АТ «Дельта банк», всі платежі по кредиту ним сплачувались позивачеві, зокрема, згідно з п. 2.3 ч. 2 кредитного договору. Зазначає, що, враховуючи порядок сплати коштів за користування кредитом (тіло кредиту та відсотки, що щомісячно нараховувались йому до сплати працівниками АТ «Дельта банк») за 2014 р. ним сплачено 2 057 доларів США, в середньому, 171, 4 долар США в місяць. Заборгованість за 2014 р. відсутня. У 2015 р. у зв`язку із знеціненням курсу гривні і ростом долара США за січень березень 2015 р. у нього виникла заборгованість по оплаті за користування кредитом. У березні 2015 р. з боку АТ «Дельта банк» була пропозиція по реструктуризації боргу, однак, із введенням тимчасової адміністрації, це не відбулось. За станом на 29.09.15 р. він як позичальник погасив всі борги перед банком на загальну суму 1 595 доларів США. Наступний платіж за умовами кредитного договору повинен бути здійснений до 13.10.15 р.. Зазначає, що на даний час боргу не існує. Листа вимогу № 31.4. 08/9 606 15 від 27.08.15 р. про погашення заборгованості у 30 ти денний строк до 29.09.15 р. він отримав 31.08.15 р. і повністю виконав її. Однак, позивач вже 28.08.15 р. звернувся до суду. Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, які надали сторони у справі, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов`язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено в судовому засіданні та стверджується копією кредитного договору, між ВАТ «Кредитпромбанк» (далі ВАТ «Кредитпромбанк», кредитор) та відповідачем 13.06.07 р. було укладено кредитний договір № 22/004/07 НП (далі кредитний договір), відповідно до якого вказаний вище кредитор надав відповідачеві як позичальникові кредит в розмірі 29 002, 07 долари США на фінансування будівництва нерухомого майна, на термін до 11.06.27 р. з термінами сплати щомісячного платежу в розмірі 350, 17 доларів США кожного 13 числа місяця. Предметом іпотеки виступила кв. АДРЕСА_2 у той момент, коли вона ще не була власністю відповідача, тобто, практично, не нерухоме майно як самостійний об"єкт, а права на майно.

09.04.07 р. до кредитного договору було внесено зміни договором № 22/004/07 НП від 13.06.07 р., укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем, за яким було визначено з 09.04.09 р. розмір щомісячного платежу в сумі 192, 60 долари США.

Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що відповідачем не оспорюється.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між кредитором та відповідачем було укладено також іпотечний договір № 22/004/02/07 НП від 13.06.07 р., а не від 13.05.2 027 р., як про це вказує позивач, (далі договір іпотеки), що нотаріально посвідчений та діє з 13.06.07 р., за яким відповідач як іпотекодавець надав кредиторові як іпотекодержателю в іпотеку майнові права на 2 х кімнатну квартиру заставною вартістю 209 568 грн., що у майбутньому буде побудована за вищевказаною адресою на 5 му поверсі будинку згідно з договором про участь у Фонді фінансування будівництва № ДУ 11. 020 102 3/07 від 13.06.07 р.. Всі характеристики предмета іпотеки є проектними та можуть чи будуть змінюватись у процесі його будівництва. У разі набуття у іпотекодержателя підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель справі звернути стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення своїх вимог згідно з розд. 4 договору іпотеки. Іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору чи договору іпотеки. У п. 4.3 договору іпотеки сторонами погоджено умови та підстави звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку та у п. 4.4 вказано, що у випадку, коли останнє буде унеможливлене діями чи бездіяльністю відповідача, іпотекодержатель має право звернутись за захистом своїх прав до суду. Вказане вище стверджується копією договору іпотеки.

12.02.09 р. до договору іпотеки було внесено зміни додатковою угодою № 1, укладеною між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем, за якою було уточнено та підтверджено окремі пункти договору іпотеки, зокрема, що предметом його є трикімнатна квартира заг. пл. 65, 2 кв. м., житловою пл. 38,9 кв. м., орієнтовною ринковою вартістю 232 735 грн., уже на той час належна відповідачеві за свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконкомом Ковельської міськради Волинської області 28.11.07 р. згідно з рішенням виконкому Ковельської міськради № 437 від 11.10.07 р..

Відповідно до копії довідки від 28.07.15 р., за станом на 28.07.15 р. загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 11 671,37 долар США, що еквівалентно сумі 252 239 грн. 02 коп., у т. ч.:

*заборгованість по тілу кредиту в сумі 10 908, 84 доларів США, що еквівалентно

сумі 235 759 грн. 40 коп.;

*відсотки в сумі 762, 53 долари США, що еквівалентно сумі 16 479 грн. 63 коп.. З них

простроченої заборгованості по тілу кредиту 240, 86 доларів США, що еквівалентно сумі 5 205 грн. 41 коп.; відсотки в сумі 582 долари США, що є еквівалентним сумі 12 595 грн. 34 коп..

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання а одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають праві наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач як позичальник зобов`язався своєчасно та повному обсязі сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом в порядку і строки, визначені в кредитному договорі, але взятого на себе забов`язання відповідач не виконував, що призвело до утворення заборгованості, що відповідачем не оспорюється і про що зазначено у його письмових запереченнях проти позову.

Як стверджується копією договору купівлі продажу прав вимоги від 26.06.13 р., витягу додатку до договору про передач активів та кредитних зобов`язань і забезпечувальних договорів, позивач придбав (прийняв) у ВАТ «Кредитпромбанк» право вимоги до позичальників за кредитними договорами, серед яких значиться і відповідач.

Відповідно до положень ст. ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 35 цього ж Закону.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Питання звернення стягнення на предмет іпотеки врегульовано та погоджено сторонами у договорі іпотеки ( розд. 4). Зокрема, п.п. 4.2 - 4.4 позивач як іпотекодержатель за умови порушення відповідачем як іпотекодавцем умов чи кредитного, чи іпотечного договорів, набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом: або відступлення майнових прав, що є предметом договору іпотеки, відповідачем як іпотекодавцем позивачеві як іпотекодержателю; або продажу предмета іпотеки позивачем як іпотекодержателем самостійно третім особам. Домовленості мж сторонами договору іпотеки про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру за іпотекодержателем, немає.

І лише у додатковій годі до договору іпотеки, сторони погодили, що зміст розд. 4 договору матиме таку редакцію, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється позивачем як іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання шляхом набуття права від свого імені продати предмет іпотеки , або прийняти його у власність в рахунок погашення заборгованості за кредитним догвором у порядку, визначеному Законом України "Про іпотеку".

Вимога АТ «Дельта Банк» про погашення суми боргу від 27.08.15 р., дійсно, надіслана відповідачеві за реєстром відправлень поштової кореспонденції № 27.08.2015/02 за № 61 рекомендованим листом за квитанцією № 101 410 787 30. Однак, документального підтвердження отримання відповідачем вказаної вимоги, даних про дату отримання, позивачем суду не надано. Тобто, суд враховує, що позивач, надіславши відповідачеві вимогу про виконання зобов"язання у тридцятидений строк, не пересвідчився у отриманні такох вимоги відповідачем, мав наміру дочекатись закінчення цього строку і подав позов до суду , обгрунтовуючи його також і тим, що на його вимогу про виконання зобов"язань вдповідач належно не відреагував, що, як встановлено, є голослівним та не знайшло свого ствердження у судовому засіданні, про що буде наведено нижче.

Однак, суд приймає до уваги, що вищезазначена вимога позивача про погашення заборгованості у тридцятиденний строк була надіслана відповідачеві 27.08.15 р., а даних про дату її отримання відповідачем позивач суду не надав. При цьому позивач, не дивлячись на те, що ні за станом на 31.08.15 р. (дата подання пакету позовних матеріалів пошту для надіслання до суду), ні за станом на 04.09.15 р. (дата отримання позовної заяви судом по пошті) не сплив тридцяти денний строк, відведений для реагування відповідача на таку вимогу позивача, останній звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач, поряд з цим, відповідно до копій: квитанцій №№ 574 488 06, 628 409 01, 607 473 39. меморіальних ордерів №№ 628 409 03, 574 488 08, 607 473 41 від, відповідно, 14.08.15 р., 28.09.15 р., 13.10.15 р., наданих суду відповідачем, сплатив позивачеві в рахунок погашення за кредитним договором, відповідно, 300 доларів США, що є еквівалентним сумі 6 418 грн. 87 коп., 1 095 доларів США, що є еквівалентним сумі 23 669 грн. 91 коп., 126 доларів США, що еквівалентно сумі 2 749 грн. 03 коп.. А всього в період з 14.08.15 р. по 13.10.15 р. за вказаними вище квитанціями сплачено 1 521 долар США, що еквівалентно сумі 32 837 грн. 81 коп..

Тому суд вважає позов передчасним, недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки суд вважає підставою для відмови в позові.

Вирішуючи питання, пов`язані з оцінкою співмірності заборгованості з вартістю іпотечного майна квартири, суд враховує, що квартира не могла бути предметом договору застави до того моменту, коли вона як самостійний об`єкт нерухомого майна, стала власністю, зокрема, відповідача, однак, відповідачем було укладено з позивачем додаткову угоду стосовно квартири як самостійного об`єкта у подальшому. Відповідачем до надіслання йому позивачем вищезазначеної вимоги, дійсно, було допущено виникнення заборгованості за кредитним договором, однак, вживались заходи до погашення її шляхом сплати грошових сум як до, так і після вимоги, а також під час розгляду справи судом.

Тобто, сума боргу зменшилась порівняно з існуючою на день звернення позивача з позовом більше як на 23 000 грн., що є значною сумою.

Як вбачається з копії паспорта віповідача, він з 30.06.09 р. зареєстрований за адресою розташування вищевказаної квартири як проживаючий у квартирі. Відповідач є власником спірного житла, заборона на відчудження якого .

Відповідно до копії довідки від 28.07.15 р., за станом на 28.07.15 р. загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 11 671,37 долар США, що еквівалентно сумі 252 239 грн. 02 коп., у т. ч.:

*заборгованість по тілу кредиту в сумі 10 908, 84 доларів США, що еквівалентно

сумі 235 759 грн. 40 коп.;

*відсотки в сумі 762, 53 долари США, що еквівалентно сумі 16 479 грн. 63 коп.. З них

простроченої заборгованості по тілу кредиту 240, 86 доларів США, що еквівалентно сумі 5 205 грн. 41 коп.; відсотки в сумі 582 долари США, що є еквівалентним сумі 12 595 грн. 34 коп..

Тобто, відповідач, взявши в борг за кредитним договором суму 29 002,77 долари США, за станом на 28.07.15 р. мав заборгованість по тілу кредиту в сумі 10 908, 84 доларів США, погасивши за станом на 28.07.15 р. у відсотковому відношенні 37,61 відсоток заборгованості по тілу кредиту, та продовжує погашати свій борг перед позивачем, що стверджується вищенаведеними копіями квитанцій та меморіальних ордерів, наданих суду відповідачем.

Тому суд вважає також, що, з врахуванням положення ст. 39 вищезазначеного Закону, допущене відповідачем боржником та іпотекодавцем порушення основного зобов`язання не завдає збитків позивачеві як позичальникові та іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Суд приходить до висновку, що порушення основного зобов`язання, що виникло, та щодо якого відповідач не заперечує, з врахуванням характеристик предмета іпотеки, існування нотаріальної заборони з 12.09.09 р. на відчудження відповідачем вищевказаної квартири до припинення договору іпотеки, подальшого погашення заборгованості за кредитним договором з боку відповідача на фоні різкого та стрімкого зростання курсу долара США по відношенню до курсу національної валюти в останні роки на території України, зокрема, не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсягу його прав. Прострочена заборгованість за кредитним договором є не співмірною з вартістю предмета іпотеки.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.14 р., не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, що вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку» та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Судом при розгляді справи встановлено, що позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки 3 х кімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , заг. пл. 65, 2 кв. м., житл. пл. 38,9 кв. м., що належить відповідачеві на праві приватної власності шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ним.

Вказаний предмет іпотеки було придбано за кредитні кошти, що відповідачем також не оспорюється.

Загальна площа квартири, що перебуває в іпотеці, не перевищує 140 квадратних метрів.

Позивачем не надано доказів про те, що вказане нерухоме житлове майно не використовується відповідачем як місце його постійного проживання, чи що у власності відповідача знаходиться інше нерухоме майно.

Відповідачем же суду підтверджено, що ним вказана квартира використовується як місце його постійного проживання.

Однак, суд, враховуючи, що за своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться; вказаним Законом не призупиняється дія будь - яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права, вважає, що такий спосіб захисту порушеного права позивача як звернення стягнення на предмет іпотеки запропонованим позивачем шляхом, а саме: шляхом визнання за ним права власності на квартиру, що перебуває вже у власності відповідача, не може бути визнано належним.

Отже, оскільки предмет іпотеки придбано за споживчим кредитом, кредит надано кредитною установою резидентом України в іноземній валюті, предмет іпотеки використовується відповідачем як місце постійного проживання, доказів того, що у власності відповідача є інше майно, відповідно до ч. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.14 р., у розпорядженні суду немає, на думку суду, не може бути звернуте стягнення на предмет іпотеки квартиру - шляхом визнання права влсності на неї за позивачем.

А тому, з врахуваням вищенаведеного, у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки на час звернення з розглядуваним позовом до суду уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - 31.08.15 р. - здійснювалась тимчасова адміністрація банку - правонаступника сторони вищезазначених договорів, а така особа звільнена за п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" в редакції, що була чинною за станом на 31.08.15 р., від сплати судового збору, то, у відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати приймаються на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 81, 88, 212 215, 218 ЦПК України, на підставі ст. 1, п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. ст. 526, 611, 1 054 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий:І. М. Логвинюк