У х в а л а

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулось до суду із вказаним позовом, який неодноразово уточнювало у процесі розгляду справи, і остаточно просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 2 697,32 доларів США, що дорівнює 21 551 грн 59 коп.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 28 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір № ABZ4D, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 034,27 доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 27 серпня 2013 року.

ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором не виконав в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 09 липня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 2 697,32 доларів США, яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 серпня 2008 року № ABZ4D у розмірі 672,48 доларів США, що складає 5 369 грн 91 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 вересня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ «Акцент-Банк» відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в частині відмови в стягненні пені та штрафу та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині просить рішення залишити без змін.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 324 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з процентів за користування кредитом і комісії за користування кредитом та відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені і штрафу, виходив із того, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим ПАТ «Акцент-Банк» має право на стягнення процентів та комісії за користування кредитом; при цьому, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені і штрафу, суд керувався положеннями ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 551 ЦК України та дійшов висновку про наявність істотних обставин для звільнення відповідача від сплати неустойки.

Судові рішення в частині стягнення заборгованості з процентів за користування кредитом і комісії за користування кредитом не оскаржуються, тому на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряються.

У той же час у частині вирішення позову про стягнення пені та штрафів повністю з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Акцент-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір № ABZ4D, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 034,27 доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 27 серпня 2013 року (а. с. 6-10).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 09 липня 2013 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 1742,99 доларів США, яка складається з: заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 483,40 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом у розмірі 189,08 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань у розмірі 1866,60 доларів США та штрафів: фіксована частина у розмірі 31,29 доларів США та процентна складова у розмірі 126,95 доларів США.

Умови кредитного договору передбачають цивільно-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу (а. с. 9).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи спір, суди не звернули уваги на те, що за змістом вказаної статті розмір неустойки може бути зменшений, оскільки законом не передбачено повне звільнення від її сплати.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені і штрафу, не врахував при його перегляді, що істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та процентів, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін (а не лише боржника), які заслуговують на увагу.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ПАТ «Акцент-Банк» посилалось на указані норми права та обставини справи, однак апеляційний суд у порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України фактично доводів апеляційної скарги банку щодо відмови у стягненні неустойки не обґрунтував, не перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які регулюють ці правовідносини, не з'ясував, чи передбачено законом можливість звільнення боржника від сплати пені в повному обсязі, та дійшов помилкового висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені і штрафу.

За правилами ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному порядку за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права мають суттєве значення для правильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду в частині залишення без змін рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позову щодо стягнення пені і штрафу із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 вересня 2014 року в частині вирішення позову про стягнення пені та штрафів скасувати, справу передати в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк