АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7619/14-ц Головуючий в першій
Провадження 22-ц/774/245/К/15 інстанції Ваврушак Н.М.
Категорія № 26 (І) Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Копайгори Ігоря Васильовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" (надалі - ПАТ "ЦГЗК") та просив суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання професійного захворювання, 243 600 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: стягнуто з ПАТ "ЦГЗК" на його користь моральну шкоду у розмірі 9200 гривень та на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди та збільшити її до 243600 грн.

Зокрема, ОСОБА_4 посилається на те, що сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 9200 грн. не є справедливою компенсацією за завдану йому моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі, стражданнях, які він вимушений терпіти щоденно у зв'язку з ушкодженням здоров*я внаслідок двох професійних захворювань. При визначенні розміру вказаної суми судом першої інстанції не враховано, що фізичні та моральні страждання у зв'язку з професійним захворюванням позивач буде зазнавати і надалі.

На думку позивача, суд першої інстанції при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди повинен був враховувати його фізичний біль та моральні страждання у зв'язку з професійним захворюванням станом на теперішній час та у майбутньому у зв'язку з можливим загостренням захворювання; збільшення цін у 2 рази на промислові товари та у 2,5 рази на споживчу продукцію, збільшення у 2 рази індексу інфляції, знецінювання гривні у 3 рази; взяти до уваги Методику встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинення моральних страждань; висновок судово-психіатричної експертизи про грошовий еквівалент моральної шкоди; розмір відшкодування моральної шкоди в Англії, Російській Федерації та по Україні для осіб, які отримали тяжкі тілесні ушкодження та той факт, що сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 243600 грн. не є значною для підприємства відповідача.

Крім того, апелянт ОСОБА_4 зазначив, що згідно абз.2 підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди, не вважаються об'єктом оподаткування податком доходів фізичних осіб.

В апеляційній скарзі ПАТ "ЦГЗК", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, ПАТ "ЦГЗК" посилаються на те, що судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик в судове засідання позивача для дачі особистих пояснень щодо спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням.

При ухваленні рішення судом не взято до уваги, що з 34 років 10 місяців загального трудового стажу позивача, у період з 01.01.1999 року по 09.11. 2001 року ПАТ "ЦГЗК" не був власником ш.ім. Орджонікідзе, де працював ОСОБА_4, в той час як чинними законодавством передбачено, що саме власник або уповноважений ним орган повинен забезпечити безпечні умови праці для робітників. Тільки відповідач ПАТ "ЦГЗК" не може відповідати за моральну шкоду, спричинену позивачу внаслідок професійного захворювання, так як ОСОБА_4 працював у шкідливих умовах також на ПАТ "КЗРК", ПАТ "Євраз Суха Балка" та ПАТ "КЦРЗ".

Крім того, судом залишено поза уваго, що ПАТ "ЦГЗК" на виконання вимог ст.13 ЗУ "Про охорону праці" створено спеціалізований відділ охорони праці, розроблені інструкції з охорони праці, розробляються та виконуються заходи щодо поліпшення умов праці. Позивач добровільно погодився працювати у створених умовах праві на підприємстві відповідача.

Також апелянт зауважив, що зазначена позивачем потреба у лікуванні не відноситься до категорії моральних страждань, що підлягають компенсації та відшкодовується Відділенням Фонду соціального страхування, а не підприємством, так як позивач ОСОБА_4 є застрахованою особою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що трудовий стаж позивача ОСОБА_4 становить 34 роки 10 місяців, 27 років 6 місяців з яких позивач працював у шкідливих умовах праці

З листопада 1997 року по грудень 1998 року, з січня 1999 року по листопад 2001 року та з листопада 2004 року по січень 2014 року позивач працював підземним машиністом бурового устаткування на ш.Орджонікідзе ПАТ "ЦГЗК".

Медичним висновком ЛЕК спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу № 032 від 14.01.2014 року ОСОБА_4 встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія шийна С6,С7 і попереково-крижова L4, L5, L1 з вираженням порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромом, хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст., ЛН першого - другого ст.).

Відповідно до п. 12,13,16,17 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28 лютого 2014 року, причиною професійного захворювання у позивача є робота в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві, в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату.

Висновком МСЕК від 16.05.2014 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 35 % безстроково за двома професійними захворюваннями первинно.

Внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяно моральні та фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності вини відповідача ПАТ "ЦГЗК" у виникненні у позивача ОСОБА_4 професійного захворювання, у зв'язку з чим йому було спричинену моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням був встановлений. Він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 35%. Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, оздоровлення, переносить фізичний біль та моральні переживання. У ОСОБА_6 порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя.

У зв'язку з чим, висновок суду щодо спричинення позивачу неправомірними діями відповідача ПАТ "ЦГЗК" моральної шкоди є правильним.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при ухваленні рішення судом не взято до уваги, що з 34 років 10 місяців загального трудового стажу позивача, у період з 01.01.1999 року по 09.11. 2001 року ПАТ "ЦГЗК" не був власником ш.ім. Орджонікідзе, де працював ОСОБА_4, в той час як чинними законодавством передбачено, що саме власник або уповноважений ним орган повинен забезпечити безпечні умови праці для робітників, у зв'язку з чим, тільки відповідач ПАТ "ЦГЗК" не може відповідати за моральну шкоду, спричинену позивачу внаслідок професійного захворювання, так як ОСОБА_4 працював у шкідливих умовах також на ПАТ "КЗРК", ПАТ "Євраз Суха Балка" та ПАТ "КЦРЗ", не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки актом розслідування хронічного професійного захворювання позивача від 28 лютого 2014 року встановлено роботу позивача на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці протягом 9 років 2 місяців.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, що ПАТ "ЦГЗК" на виконання вимог ст.13 ЗУ "Про охорону праці" створено спеціалізований відділ охорони праці, розроблені інструкції з охорони праці, розробляються та виконуються заходи щодо поліпшення умов праці. Позивач добровільно погодився працювати у створених умовах праві на підприємстві відповідача, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, в той час, як матеріалами справи встановлено, що на підприємстві відповідача позивач працював у шкідливих умовах праці.

Також не можуть бути взяті до уваги колегією суддів посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що зазначена позивачем потреба у лікуванні не відноситься до категорії моральних страждань, що підлягають компенсації та відшкодовується Відділенням Фонду соціального страхування, а не підприємством, так як позивач ОСОБА_4 є застрахованою особою, оскільки відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р., статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду посилання ПАТ "ЦГЗК" на те, що судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик в судове засідання позивача для дачі особистих пояснень щодо спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням, оскільки висновків суду не спростовують. Крім того, Порядком встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, передбачено, що МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 35 %.

На думку колегії суддів, при визначенні суми моральної шкоди, стягнутої з ПАТ "ЦГЗК" на користь ОСОБА_4, судом у повній мірі враховані положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Судом при визначенні розміру суми моральної шкоди враховано період роботи позивача у шкідливих умовах праці 27 років та 6 місяців, з яких 9 років та 2 місяці на підприємстві ПАТ "ЦГЗК", характер і тривалість його страждань, стан здоров'я, тяжкість професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги позивача про те, що сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 9200 грн. не є справедливою компенсацією за завдану йому моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі, стражданнях, які він вимушений терпіти щоденно у зв'язку з ушкодженням здоров*я внаслідок двох професійних захворювань; при визначенні розміру вказаної суми судом першої інстанції не враховано, що фізичні та моральні страждання у зв'язку з професійним захворюванням позивач буде зазнавати і надалі, не заслуговують на увагу та є безпідставними.

З вищенаведених підстав колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ПАТ "ЦГЗК" про те, що судом при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не взято до уваги період роботи позивача на інших підприємствах у шкідливих умовах праці.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо того, що суд першої інстанції при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди повинен був враховувати його фізичний біль та моральні страждання у зв'язку з професійним захворюванням станом на теперішній час та у майбутньому у зв'язку з можливим загостренням захворювання; збільшення цін у 2 рази на промислові товари та у 2,5 рази на споживчу продукцію, збільшення у 2 рази індексу інфляції, знецінювання гривні у 3 рази; взяти до уваги Методику встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинення моральних страждань; висновок судово-психіатричної експертизи про грошовий еквівалент моральної шкоди; розмір відшкодування моральної шкоди в Англії, Російській Федерації та по Україні для осіб, які отримали тяжкі тілесні ушкодження та той факт, що сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 243600 грн. не є значною для підприємства відповідача, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, враховано положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Крім того, не можуть бути взяті до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що згідно абз.2 підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди, не вважаються об'єктом оподаткування податком доходів фізичних осіб, оскільки рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача суму відшкодування моральної шкоди без утримання податків та обов'язкових платежів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: