АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/167/2015 Головуючий в І інстанції Гонтар Д.О.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Колісниченка А.Г.,
суддів:Капітан І.А.,
Радченка С.В.,
при секретарі:Сікорі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 05.11.2014 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Довгань В.В., заінтересовані особи: державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Воробйова С.О., начальник Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Бондар Д.В., ОСОБА_9, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 05.11.2014 року скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не враховував пояснення представника заявника, надані в судовому засіданні 30.10.2014 року, та положення чинного законодавства, і, зокрема ЗУ «Про захист персональних даних», відповідно до якого у заявника та представника відсутня будь-яка можливість отримати законним шляхом інформацію щодо боржника, яка стосується його заробітків. Також, судом не взято до уваги посилання заявника на те, що саме органи ДВС не лише наділені законними повноваженнями з отримання такої інформації від підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а й те, що законом прямо покладено на них обов'язок з витребування такої інформації. Натомість, орган ДВС жодної дії зі з'ясування місця роботи та інших доходів боржника не вчинив. Так, стягувачу відомо про те, що боржник працював директором у Миколаївському відділені крюінгової агенції «Marlow Navigation Ukraine», однак не зважаючи на те, що ОСОБА_9 мав постійне місце роботи, всупереч вимогам ст.69 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист не надсилався державним виконавцем за місцем роботи для здійснення відрахувань. У зв'язку з чим, просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою її вимоги задовольнити в повному обсязі.

У письмових запереченнях на апеляцію Центральний ВДВС Миколаївського МУЮ посилаючись на необґрунтованість доводів ОСОБА_5, просив про відхилення скарги та залишення ухвали суду без змін.

Учасники процесу до суду не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали. За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали вимогам визначених цивільно-процесуальним законом, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції правильно встановлено, що 14.01.2009 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4873 про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 19.02.2008 року (а.с.12, 41).

Постановою від 29.08.2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.11, 40).

Згідно повідомлення начальника відділу Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ від 04.11.2014 року вбачається, що відповідно до відповіді УПФ України за період з січня 2008 року по січень 2013 року відсутня інформація про застраховану особу ОСОБА_9 (ас.44-46).

Згідно ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, ОСОБА_5 ні в суді першої ні в апеляційній інстанціях не надано жодних належних доказів в підтвердження невідповідності розрахунку по оплаті аліментів, а також наявності у боржника доходів з яких не утримуються аліменти.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем не проведено жодної дії щодо з'ясування місця роботи та інших доходів боржника, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи містяться відповіді з УПФ України згідно яких вбачається, що за період з січня 2008 року по січень 2013 року відсутня інформація про застраховану особу ОСОБА_9; відповідь Державної податкової інспекції у Центральному районі Миколаєва, в якій відмовлено у наданні інформації, щодо отриманих доходів в зв'язку з тим, що дана інформація не є публічною і надається лише згода власника; заява від ОСОБА_9, якою він повідомляє, що з 2008 по 2013 рр. він офіційно не працював, що підтверджується довідкою «Відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів» № 52480 від 22.12.2014 року.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 05.11.2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: