АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/2175/15 Головуючий у 1 інстанції - Хоменко О.Л.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі: головуючого - Панченка М.М.

суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі - Желепі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Долмарт Україна» на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року про забезпечення позову Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» до Дочірнього підприємства «Долмарт Україна», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Банк Національний Кредит»(далі по тексту - Банк) звернувся з позовом до Дочірнього підприємства «Долмарт Україна», ОСОБА_1, в якому просив звернути стягнення на предмет застави за договором застави товарів в обороті №04-1144/1-1 від 18.03.2011 року, який укладено між позивачем та відповідачем ДП «Долмарт Україна», в рахунок погашення заборгованості останнього за кредитним договором №44ю/2011/05-1143/2-1 від тієї ж дати в розмірі 1 502 566 грн. 34 коп. шляхом проведення прилюдних торгів з продажу предмету застави(пляшок вина).

В подальшому, на забезпечення вищевказаного позову Банк звернувся до суду із заявою про про забезпечення позову шляхом накладення арешту та передачі на зберігання позивачеві предмету застави. Послався на те, що незабезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості подальшого виконання судового рішення у справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову: накладено арешт на заставлене майно та передано його на зберігання Банку.

В апеляційній скарзі представник ДП «Долмарт Україна» просить оскаржувану ухвалу скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Послався на те, що позивачем не наведено належних підстав для забезпечення позову, а судом першої інстанції порушено принцип співмірності обраного виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Крім того, зазначає, що вино є продуктом, що швидко псується, а отже у відповідності з ч. 5 ст. 152 ЦПК України на нього не може бути накладено арешт з подальшою передачею на зберігання Банку.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., пояснення осіб, що з'явились до суду, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Як вбачається з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 5 цієї ж статті, не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.

Проте, колегія суддів приходить до висновку, що вино в пляшках не є предметом, що швидко псується в розумінні зазначеної правової норми, а отже, може бути предметом накладення арешту.

Разом з тим, за змістом ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має

з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову складає 1 502 566 грн. 34 коп. Проте, оскаржуваною ухвалою накладено арешт на предмет застави вартістю 2 645 487 грн. 36 коп., що значно перевищує суму позовних вимог.

Отже, судом першої інстанції не в повній мірі з'ясовано, чи є обраний захід забезпечення позову співмірним із заявленими позовними вимогами, а також не конкретизовано, як саме незабезпечення позову може утруднити чи унеможливити подальше виконання рішення суду, чим порушено порядок вирішення питання щодо заяви про забезпечення позову.

Також судом першої інстанції не дано оцінки тому, що предмет арешту є товаром в обороті, а тому не враховано, яким чином ця обставина може негативно вплинути на господарську діяльність боржника і чи не вплине ця обставина на зупинку діяльності підприємства чи його банкрутство.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції , апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, а справу направити до Голосіївського районного суду м.Києва для повторного вирішення питання, в ході якого суду першої інстанції необхідно врахувати вищенаведене та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст.307, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Долмарт Україна» задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року, а справу направити до цього ж суду для повторного вирішення питання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді