Справа №489/8747/13-ц 28.04.2015 28.04.2015 28.04.2015
Провадження №22-ц/784/1104/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий першої інстанції: Тихонова Н.С.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Яворська Ж.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання: Свіщуку О.В.,

за участі відповідача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що відповідно до укладеного 13 січня 2006 року договору без номеру (далі - Договір) відповідач отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач виконує свої зобов'язання за Договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 19 вересня 2013 року складає 32 722 грн.09 коп., з яких 4156 грн.43 коп. - заборгованість за кредитом, 26 531 грн.27 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 534 грн. 39 коп. - штраф (процентна складова), позивач просив стягнути на свою користь вказану суму боргу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з позивача на користь відповідача 2 450 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування та неналежну оцінку обставин справи, невідповідність рішення нормам матеріального та процесуального права й просить його скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на правильність та обґрунтованість висновків суду і просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріли справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що, звертаючись з позовом, позивач посилався на те, що за укладеним 13 січня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, договором ОСОБА_2( відповідно до матеріалів справи змінювала прізвище ОСОБА_2, ОСОБА_2) отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Vips Event Credit» зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 48 % на рік (4% на місяць із розрахунку 360 днів у рік ) на суму залишку заборгованості за кредитом.

На підтвердження укладання такого договору позивачем надано заяву позичальника від 13 січня 2006 року (а.с. 90), в якій зазначено, що вона ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банка і згодна, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банка складають договір про надання банківських послуг.

Повернення кредитних коштів та інших платежів, як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором, відповідачем здійснювалось частково до травня 2006 року.

Вирішуючи спір, суд вважав, що є підстави для відмови у позові, оскільки позивачем не доведено факту отримання відповідачкою кредитних коштів та існування між сторонами правовідносин за даним договором.

Між тим, з такими висновками суду погодитись не можна.

Так, в силу ст. 58 ЦПК України докази мають бути належними. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Доводи відповідача про те, що договір (заява позичальника) нею не підписувалася, можуть бути підставою для визнання його судом недійсним.

Однак, погоджуючись з такими запереченнями ОСОБА_2, суд не взяв до уваги, що позов про визнання кредитного договору недійсним у встановленому порядку останньою не заявлявся і предметом судового розгляду не був. Матеріали цивільної справи містять відомості про те, що з 2008 року відповідачка намагалася з'ясувати обставини укладання даного кредитного договору та зверталася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з відповідними заявами. Згідно з висновком службового розслідування по факту виникнення заборгованості по кредитній картці, виданої на ім'я ОСОБА_2 від 04 грудня 2008 року, обставини оформлення кредитної картки не спростовано. Між тим, правом на оспорення даного договору у судовому порядку ще до звернення позивача з позовом вона не скористалася.

З огляду на викладене у суду були відсутні підстави для з'ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним у зв'язку із не підписанням договору та встановлення будь-яких висновків з приводу їх існування при вирішенні спору про стягнення заборгованості.

В порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд з огляду на заперечення відповідача не роз'яснив їй право на звернення до суду з відповідним позовом, тоді як апеляційний суд в силу положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Отже, оскільки питання щодо підписання відповідачем кредитного договору не відносяться до предмету заявленого позову (про стягнення заборгованості за договором), а позичальником позов про визнання цього договору недійсним з зазначених підстав не заявлявся, наявність висновку почеркознавчої експертизи у даній справі, згідно з яким підпис від імені ОСОБА_2 у договорі без номеру від 13 січня 2006 року виконана не нею, а іншою особою, не мають правового значення по даній справі.

Також судом помилково не взято до уваги як доказ часткового виконання відповідачем умов договору, підтверджений в тому числі випискою з особового рахунку, факт погашення заборгованості у квітні та травні 2006 року.

За такого висновок суду про недоведеність факту укладання сторонами Договору є помилковим.

В той же час, з врахуванням викладених обставин справи, є підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до наданого розрахунку заборгованість за даним кредитним договором станом на 19 вересня 2013 року складає 32 722 грн.09 коп., з яких 4156 грн.43 коп. - заборгованість за кредитом, 26 531 грн.27 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 534 грн. 39 коп. - штраф (процентна складова).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У статтях 256, 257 ЦК України зазначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону, стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту (правова позиція Верховного Суду України згідно з постановою у справі № 6-126цс13).

Відповідно до ч.1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, крім інших, вирішує питання, в тому числі, чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач із заявою про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції не зверталася.

З врахуванням викладеного, з відповідача на користь Банку належить стягнути заборгованість за кредитним договором у повному обсязі.

За такого в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду необхідно скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову та стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором станом на 19 вересня 2013 року - 32 722 грн.09 коп., з яких 4156 грн.43 коп. - заборгованість за кредитом, 26 531 грн.27 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 534 грн. 39 коп. - штраф (процентна складова) та з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 327 грн.22 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором станом на 19 вересня 2013 року - 32 722 ( тридцять дві тисячі сімсот двадцять дві) грн.09 коп., з яких 4156 (чотири тисячі сто п'ятдесят шість) грн.43 коп. - заборгованість за кредитом, 26 531( двадцять шість тисяч п'ятсот тридцять одна) грн.27 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 ( п'ятсот) грн. - штраф (фіксована частина), 1 534 ( одна тисяча п'ятсот тридцять чотири) грн. 39 коп. - штраф (процентна складова) та судовий збір 327 ( триста двадцять сім) грн. 22 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: