Справа № 203/4758/15-ц
Провадження № 2/0203/1319/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015 року Кіровський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Єдаменка С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_1

міської ради ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 районної

в м. Дніпропетровську ради ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до територіальної громади міста ОСОБА_1 в особі ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_4 районної ради міста ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

встановив:

11 серпня 2015 року позивач звернулись до Кіровського районного суду міста ОСОБА_1 з позовом до територіальної громади в особі ОСОБА_4 районної в місті ОСОБА_1 ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В подальшому свої позовні вимоги ним були уточнені, відповідачами у справі визначено територіальну громаду міста ОСОБА_1 в особі ОСОБА_1 міської ради та ОСОБА_4 районну раду міста ОСОБА_1. Свої вимоги ОСОБА_6 мотивував тим, що 21 вересня 2009 року помер його дід ОСОБА_7, оскільки батько позивача ОСОБА_8 помер ще 13 листопада 2011 року позивач за правом представлення є спадкоємцем ОСОБА_7. Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, яку позивач не прийняв з поважних причин: він проживає в місті Харкові, має на уриманні дитину-інваліда, яка потребує постійного стороннього догляду, і тому він мав часу на вчинення відповідних дій щодо прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити, вказуючи, що надання додаткового строку для прийняття спадщини не порушуватиме будь-чиїх прав.

Представники відповідачів ОСОБА_1 міської ради та ОСОБА_4 районної в місті ОСОБА_1 ради проти задоволення позову не заперечували.

Третя особа без самостійних вимог Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове засідання не зявилась, за ухвалою суду надала копію спадкової справи після смерті ОСОБА_7, направила заяву про розгляд справи за відсутності її представника.

Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

21 серпня 2009 року помер ОСОБА_7, про що Відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_1 міського управління юстиції було видано повторне свідоцтво про смерть серії І-КИ № 506180 від 06 березня 2013 року, актовий запис № 6444 (а.с. 7)

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на належне йому майно.

Згідно зі ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає удень відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 05 березня 2013 року № 1 покійний ОСОБА_7 був батьком ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8)

ОСОБА_8 помер 13 листопада 2004 року (тобто ще до дати відкриття спадщини після ОСОБА_7), що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії І-КИ № 569660, виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби ОСОБА_1 міського управління юстиції 11 липня 2014 року (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Позивач є сином померлого ОСОБА_8 та онуком померлого ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-ВЛ № 362252 (а.с. 9)

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач належить до першої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_7 за правом представлення після смерті ОСОБА_8.

Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 37856724 від 11 липня 2014 року, наданою Пятою дніпропетровською державною нотаріальною контрою, відсутня зареєстрована інформація щодо заповітів та спадкових договорів ОСОБА_7 (а.с. 67 зв.).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 37856717 від 11 липня 2014 року, наданою Пятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, відсутня зареєстрована інформація щодо відкритих спадкових справ та виданих свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 (а.с. 68)

При таких обставинах, позивач мав право на спадщину після смерті ОСОБА_7 як спадкоємець за законом за правом представлення.

Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

У відповідності зі статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, спадщина після смерті ОСОБА_7 мала бути прийнята позивачем в строк до 22 лютого 2010 року включно (зважаючи на вихідний день 21 лютого 2010 року), шляхом подання відповідної заяви.

11 липня 2014 року позивач звернувся до Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 66 зв.).

В той же день державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 позивачу було повідомлено про пропуск строку на прийняття спадщини та розяснено судовий порядок його поновлення (а.с. 73 зв.)

За правилами частини 3 статті 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно абз. 2 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження в справі про визначення додаткового строку на прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини

Як вбачається з спадкової справи не було виявлено інших спадкоємців, які б прийняли спадщину. Згідно довідки комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» ОСОБА_1 міської ради від 03 серпня 2015 року № 5656 ОСОБА_7 на момент смерті проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 73), тобто місцем відкриття спадщини є місто ОСОБА_1.

Таким чином належним відповідачем у справі за позовом ОСОБА_6 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини є територіальна громада міста ОСОБА_1 в особі ОСОБА_1 міської ради.

Оцінюючи доводи позивача про поважність пропуску ним строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 суд виходить з наступного. Згідно абз. 6 п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В якості обґрунтування поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини позивач зазначає, що він проживає в місті Харкові та був зайнятий доглядом за дитиною-інвалідом, яка потребує постійного цілодобового догляду та піклування, що унеможливило виїзд до міста ОСОБА_1 для прийняття спадщини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 156497, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції від 20 січня 2009 року, актовий запис № 43, позивач дійсно є батьком ОСОБА_12 (а.с. 11). При цьому, згідно медичного висновку № 09 від 28 січня 2013 року вказана дитина є інвалідом у звязку із захворюванням сахарним діабетом І типу (а.с. 14).

Суд відзначає, що строк на прийняття спадщини пропущено позивачем на чотири з половиною роки тобто на досить великий період часу, тому причини такого тривалого пропуску мають бути досить поважними.

Позивач посилається на те, що він самостійно зайнятий доглядом за дитиною, яка потребує цілодобового догляду, проте згідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку з позивачем проживає (і проживала на час відкриття спадщини) його мати ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).Жодних причин, з яких слідувало б, що вона не могла доглядати за дитиною, щоб позивач міг подати заяву про прийняти спадщини, наведено не було.

Позивач вказує, що через складні стосунки мати дитини з ними не проживає, проте жодних доказів цього надано не було, згідно довідки № 10969 від 16 квітня 2013 року допомога на дитину-інваліда ОСОБА_12 призначена саме матері (а.с.12) Крім того, сам по собі можливий факт роздільного проживання не свідчить про те, що мати взагалі не доглядає за дитиною.

Також необхідно врахувати, що хоча згідно ч. 2 ст. 1269 Цивільного кодексу України заява про прийняття спадщини подається особисто, безпосередньо порядок подання цієї заяви було врегульовано Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882 (з наступними змінам та доповненнями), який був чинним на час протягом якого позивач мав прийняти спадщину. Згідно абз. 1 3 п. 207 вказаної Інструкції письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою.

Таким чином, позивач не був зобовязаний особисто зявлятися до нотаріальної контори до міста ОСОБА_1, а мав право скласти заяву про прийняття спадщини та посвідчити свій підпис на ній нотаріально безпосередньо за місцем свого проживання в місті Харкові та направити цю заяву поштою до Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Жодних переконливих доводів неможливості вчинення таких дій протягом шести місяців позивачем не надано.

Окремо слід зауважити, що навіть після повідомлення державного нотаріуса Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 про пропуск строку на прийняття спадщини та розяснення судового порядку його поновлення, позивач звернувся до суду більш ніж через рік.

Інших доказів позивачем та його представником не надано. З метою сприяння у реалізації позивачем його прав судом було оголошено перерву в судовому засіданні для надання можливості подати додаткові докази, розяснено право клопотати перед судом про витребування доказів, які позивач чи його представник не можуть отримати самостійно.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності обставин, які є підставою для надання йому додаткового строку на прийняття спадщини, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог до ОСОБА_4 районної у місті ОСОБА_1 ради суд виходить з того, що відповідно до ст. 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності інших спадкоємців, належним відповідачем у справах за позовом про надання додаткового строку на прийняття спадщини є відповідно територіальна громада в особі уповноваженого органу. Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Таким чином, територіальна громада існує лише у місті ОСОБА_1, а не в районах міста. ОСОБА_4 районна в місті ОСОБА_1 рада не має повноважень представляти територіальну громаду міста ОСОБА_1 та не є належним відповідачем у справі, тому в позові до неї необхідно відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку, що у звязку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 1223, 1261, 1268 1272 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_6 до територіальної громади міста ОСОБА_1 в особі ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_4 районної ради міста ОСОБА_1 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 29.10.2015 р.

Суддя С.В. Єдаменко