АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3988/15 Справа № 208/6164/14 Головуючий у 1 й інстанції - Нельге Д.В. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування відомостей, що не відповідають дійсності, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

16 липня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною позовною заявою, за якою просив суд визнати недостовірною інформацію, поширену в газеті «Подія» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 та на веб-сайті мережі Інтернет «Подія» ресурс - sobitie.com.ua від 04.07.2014 року під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», де автор зазначає «..Участники акции, организованной рядом общественных организаций, требовали люстрации и отставки руководящих работников Госавтоинспекции. Особенно недобро поминали командира взвода ОСОБА_2, обвиняя его в поборах и пьяном дебоше…»; зобов'язати суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу підприємця ОСОБА_4, як видавника та тимчасового користувача правами видавництва газети «Подія», від імені власника згідно договору, навести спростування недостовірної інформації виданої на шпальтах газети «Подія» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 та веб-сайті мережі Інтернет «Подія» ресурс - sobitie.com.ua від 04.07.2014 року із використанням прізвища ОСОБА_2 з посиланням на його посаду в органах МВС України шляхом опублікування інформації спростовного змісту в тих самих інформаційних ресурсах та принести публічні вибачення; стягнути з відповідача - суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на користь позивача як компенсацію моральної шкоди 5 000 грн.; стягнути з відповідача - суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на користь позивача понесені останнім судові витрати. В обґрунтування позову посилався на те, що вищевказана інформація принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а також є такою, що не відповідає дійсності.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 лютого 2015 року ухвалено: у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті «Событие» НОМЕР_1 в статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» надруковано наступну інформацію: «Участники акции, организованной рядом общественных организаций, требовали люстрации и отставки руководящих работников Госавтоинспекции. Особенно недобро поминали командира взвода ОСОБА_2, обвиняя его в поборах и пьяном дебоше…».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що

матеріали справи не містять належного та допустимого доказу, який би міг засвідчити факт, що, саме в ОСОБА_4 є автором інформації, яку позивач просить визнати недостовірною, або особою, яка здійснювала підготовку та випуск у світ ІНФОРМАЦІЯ_1 газети «Событие» НОМЕР_1. Крім того, матеріали справи не містять доказу, підтверджуючого факт причетності відповідача ОСОБА_4 до веб-сайту мережі Інтернет «Подія» ресурс - sobitie.com.ua. Крім того, висловлювання автором в газеті «Событие» НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є саме судженнями автора, а не його твердженнями. Таким чином, дослідивши у сукупності наявні у справі докази, та враховуючи, що при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації суди повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку, суд, встановив, що обставини, на які позивач посилався, як на підставу задоволення своїх позовних вимог, не містять складу правопорушення у діях відповідача, наявність якого може бути підставою для задоволення даного позову.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації серія ДП № 346 назва видання державною мовою «Подія», назва видання іншою мовою «Событие», вид видання газета, сфера розповсюдження та категорія читачів -мешканці Дніпропетровської області, засновник -приватна особа, громадянин України ОСОБА_5, програмні цілі (основні принципи) або тематична спрямованість - газета інформує про події політичні, економічні, соціальні, екологічні, духовні, міжнародні, дата реєстрації в державному комітеті телебачення і радіомовлення України 19 серпня 1996 року за підрисом заступника начальника управління у справах преси та інформації Дніпропетровської облдержадміністрації (а.с.12). Згідно договору про надання прав на видавництво від 01 січня 2011 року засновник вказаної газети ОСОБА_6 надав право на видавництво і розповсюдження по підписці і реалізації газети «Подія» в Дніпропетровській області видавнику ПП ОСОБА_4 (а.с.13). Пунктом 3.2 вказаного договору передбачено, що договір припиняє свою дію за бажанням однієї із сторін або в передбачених законом випадках, а згідно п.3.3. зазначено, якщо сторони не наполягають на розірвання договору після закінчення його дії, то він вважається пролонгований на невизначений строк. В матеріалах є докази про те, що даний договір припинений з 30.12.2011 року (а.с.37). В газеті «Подія» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», де автор зазначає «..Участники акции, организованной рядом общественных организаций, требовали люстрации и отставки руководящих работников Госавтоинспекции. Особенно недобро поминали командира взвода ОСОБА_2, обвиняя его в поборах и пьяном дебоше…» не зазначено автора цієї статті (а.с.16).

Згідно угоди про співпрацю від 01 жовтня 2013 року, яка діяла до 01 жовтня 2014 року, укладеною між засновником вказаної газети ОСОБА_6 та трьома видавниками, а саме: ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_4(а.с.40), на яку в обґрунтування позову до ФОП ОСОБА_4 та апеляційної скарги посилається представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, то цей доказ не підтверджує, що видавництво саме спірного номеру газети здійснено відповідачем особисто ФОП ОСОБА_4 або вона є автором зазначеної статті в газеті.

Статтями ст. ст. 32, 34 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснитись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях цього суду у справах " Лінгенс проти Австрії" від 8 липня 1986 року та "Українська прес-група" проти України" від 29 березня 2005 року.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" (1986 р.) суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції.

Відповідно до ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", - ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно ст. 25 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" в якій зазначено, що журналіст є творчим працівником, який професійно збирає, одержує, створює та займається підготовкою інформації для друку, а тому має право вільно користуватися та обирати у своїх публікаціях різномовні звороти, вживати гіперболи, алегорію, сатиру.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації,інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Крім того, при вирішенні справ про захист честі і гідності за участю посадових осіб судова колегія враховує положення абз. 6 п. 3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003, згідно з яким проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових осіб та службових осіб. Межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Тому посадові чи службові особи мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства.

Оскільки у зазначеній статті в газеті «Событие» НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо позивача не поширена недостовірна інформація, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, а висловлювання, які допущені у статті є правом автора-журналиста вільно використовувати та обирати у своїх публікаціях різні мовні звороти, вживати гіперболи, алегорію, сатиру тощо та є оціночним судженням щодо вказаних обставин, які не можна вважати поширенням недостовірної інформації, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову.

Висловлювання у спірній статті газети, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів автора статті, є оціночними судженнями, які не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і не можуть бути спростовані.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що немає фактів, які б доводили, що зазначені вище висловлювання щодо публічної особи, мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити його честь, гідність чи ділову репутацію.

Доводи в апеляційній скарзі про неправильну оцінку доказів та обставин по справі, є необґрунтований та зводиться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду.

Згідно роз'яснень п.9 Постанови Верховного суду України N 1 від 27.02.2009 роу «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що саме ОСОБА_4 є автором інформації, яку позивач просить визнати недостовірною, або особою, яка здійснювала підготовку та випуск у світ ІНФОРМАЦІЯ_1 газети «Событие» НОМЕР_1. Також як і немає доказів підтверджуючого факт причетності ОСОБА_4 до веб-сайту мережі Інтернет «Подія» ресурс - sobitie.com.ua.

Посилання апелянта на те, що ФОП ОСОБА_4 01.10.2013 року взяла на себе обов'язок по підготовці та випуску газети «Подія», є необґрунтованими, оскільки відповідно до листа ОСОБА_4 до засновника газети ОСОБА_5 від 30.12.2011 року, ОСОБА_4 не бажає продовжувати договір від 01.01.2011 року на 2012-й рік та 01.01.2012 договір припинив свою дію. Достовірних доказів про укладання нового договору в матеріалах справи не має.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації серія ДП № 346 назва видання державною мовою «Подія», назва видання іншою мовою «Событие», вид видання газета, сфера розповсюдження та категорія читачів -мешканці Дніпропетровської області, засновник -приватна особа, громадянин України ОСОБА_5, програмні цілі (основні принципи) або тематична спрямованість - газета інформує про події політичні, економічні, соціальні, екологічні, духовні, міжнародні, дата реєстрації в державному комітеті телебачення і радіомовлення України 19 серпня 1996 року за підрисом заступника начальника управління у справах преси та інформації Дніпропетровської облдержадміністрації (а.с.12).

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" в п.п. 18, 19, 21, - позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що немає фактів, що саме ОСОБА_4 є автором або особисто видавником вказаної статті або власником веб-сайту мережі Інтернет «Подія» ресурс - sobitie.com.ua, оскільки належних та допустимих доказів позивачем не надано.

Аналізуючи докази у справ, правових підстав для задоволення позову судова колегія не вбачає.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь