Справа № 707/830/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Павліченка С.В.,

суддів: Куцина М.М., Собослоя Г.Г.,

при секретарі Чейпеш С.І.,

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 7 травня 2015 року, по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»доОСОБА_6 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно,-

в с т а н о в и л а :

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_7 про звернення стягнення на майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору № MKAWGA000351 від 09.11.2006 року ОСОБА_6 отримав кредит в сумі 5484,67 доларів США зі сплатою 10,08 відсотків на рік за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 08.11.2010 року. Відповідач ОСОБА_6 порушив свої зобов'язання за договором, в зв'язку з чим станом на 10.10.2011 року має заборгованість 6085,19 доларів США, що за курсом НБУ становить 48515,39 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачі 09.11.2006 року уклали договір іпотеки, відповідно до якого відповідачі надали в іпотеку 3-х кімнатку квартиру, загальною площею 70 м.кв., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 Дана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_4 на підставі рішення Мукачівського міськвиконкому № 239 від 19.10.1994 року. Оскільки відповідачем не погашено заборгованість за кредитним договором, позивач просить звернути стягнення на предмет ;іпотеки, тобто квартиру за адресою АДРЕСА_1 та виселити відповідачів з вищезазначеної квартири.

Рішенням рішення Мукачівського міськрайонного суду від 7 травня 2015 рокув задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, як незаконного та необґрунтованого і постановлення нового рішення про задоволення позову.

Відповідач та його представник повторно не з'вились в судове засідання апеляційної інстанції і справа розглядається у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

При розгляді даної справи суд першої інстанції відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог, керувався вимогами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та виходив з того, що вказаний закон є підставою для відмови в задоволенні позову.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Матеріалами справи встановлено, що 09.11.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк»таОСОБА_6 укладено кредитний договір № MKAWGA000351, відповідно до умов якого останній отримав споживчийкредит у розмірі 5484,67 доларів США зі сплатою 10,08 відсотків на рік за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 08.11.2010 року.

Окрім цього, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 09.11.2006 року уклали договір іпотеки, відповідно до якого відповідачі надали в іпотеку 3-х кімнатку квартиру, загальною площею 70м.кв., яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Дана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з рішенням Мукачівського міськвиконкому № 239 від 19.10.1994 року.

Відповідач ОСОБА_6 порушив свої зобов'язання за договором, в зв'язку з чим станом на 10.10.2011 року має заборгованість перед банком в сумі 6085,19 доларів США, що за курсом НБУ становить 48515,39 грн. Дана заборгованість складається з 4673,30 доларів США заборгованості за кредитом, 1006,89 доларів США заборгованості по відсоткам, 405,00 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В зв'язку з порушенням умов договору у позивача виникло право достроково вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

02.09.2011 року позивачем направлено вимогу до відповідача ОСОБА_6 про дострокове погашення кредиту, в якій зазначено, що в разі невиконання зобов'язання у тридцятиденний термін банк вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Дана вимога отримана відповідачем, однак зобов'язання ним не виконані.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відповідач ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним Договором не виконує, відтак у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Будь-яких заперечень щодо суті позовних вимог чи правильності наданого позивачем розрахунку заборгованості ані відповідачем, ані його представниками не надано, як і не спростовано відомостей та обсягу не виконаних зобов'язань.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, що застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року, який набрав чинності 07 червня 2014 року, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог Банку про звернення стягнення на іпотечне майно.

На думку колегії суддів, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» про звернення стягнення на заставне майно, оскільки на час дії мараторію зупиняється примусове стягнення, яке буде вирішуватися під час виконання судового рішення, тому рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням вимог законодавства, тому воно підлягає скасуванню відповідно до п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на майно з відстрочкою виконання такого рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Що стосується вимоги про виселення відповідачів з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 то вона не могла бути задоволена з наступних підстав.

Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1049цс15висловленаправова позиція:

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, в даному випадку виселення відповідачів без надання іншого житла є неможливим, а тому позов в цій частині не підлягав до задоволення.

Зазначені обставини, відповідно до п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у зверненні стягнення на майно і задоволення позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області,-

р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 7 травня 2015 року в частині відмови у вимозі про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKAWGA000351 від 09.11.2006 року в розмірі 6058,19 доларів США, що за курсом НБУ становить 48515,39 грн., звернути стягнення на 3-х кімнатку квартиру, загальною площею 70,00 м.кв., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_4, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 09.11.2006 року Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк»з укладанням від імені ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_4, договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру права власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк»всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дії, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на майно на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

В іншій частин, рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»витрати по сплаті судового збору в сумі 121грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді