У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Малько О.С., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Рівненське МБТІ» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено за недоведеністю.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, неповно та невірно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки ухвалене з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідач не надав суду жодних належних доказів того, що ним виконано вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Вказує, що за виконання роботи по об'єктам замовниками була перерахована на рахунок відповідача передоплата, що є обов'язковою умовою: 1) по замовленню № 1629 (ЗОШ № 24), згідно довідки відповідача від 22 вересня 2014 року за № 635, на рахунок № 672 надійшли 04 квітня 2013 року кошти в сумі 2311,97 грн.; 2) по замовленню № 1663 (ЗОШ № 11) згідно цієї ж

_____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/72/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Рогозін С.В.

Доповідач : Демянчук С.В.

довідки на рахунок № 674 надійшли 04 квітня 2013 року кошти в сумі 10993,76 грн..

Робота, передбачена цими замовленнями, виконана у повному обсязі, при цьому, ще у квітні 2013 року та документи передано заввідділом, після чого було визначено повну вартість робіт за вказаними замовленнями.

Крім того вказує, що у зв'язку з надходженням передоплати від замовників спеціалістам, котрі приймали участь у виконанні замовлення виплачувався аванс. По замовленню № 1663 (ЗОШ № 11) позивач у червні 2013 року отримав аванс у розмірі 750 грн., а по замовленню № 1629 (ЗОШ № 24) виплата авансу не проводилась, оскільки замовник здійснив передоплату у розмірі 2311,97 грн..

Тому звертає увагу суду на те, що як на день звільнення, так і до цього часу КП «Рівненське МБТІ» не виплатило ОСОБА_1 заробітну плату за виконані ним роботи по вищезазначеним замовленням у розмірі 2271,08 грн. ( 1631,19 грн. + 639,89 грн.).

Просила скасувати рішення суду першої інстанції від 11 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях КП «Рівненське МБТІ» вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги та на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке просить залишити без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, підтримавши апеляційну скаргу повністю, надали пояснення в межах її доводів.

Представник КП «Рівненське МБТІ», заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, покликалася на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що на момент звільнення існувала заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1, яку КП «Рівненське МБТІ» мало йому виплатити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду і вважає, що він грунтується на досліджених судом доказах та відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом КП «Рівненське МБТІ» № 156-к від 30 вересня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням з посади інженера першої категорії виробничого відділу № 3.

30 вересня 2013 року, відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України ОСОБА_1 було письмово повідомлено про нараховані суми в розмірі 930,56 грн., належні йому при звільненні, шляхом видачі розрахункового листка по заробітній платі за вересень 2013 року.

ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом про звільнення в цей же день, видано йому трудову книжку та перераховано на належну йому платіжну банківську картку 930,56 грн. розрахунку, які включали в себе заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку.

Дані обставини визнані сторонами і тому, у відповідності до ст. 61 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягають.

Також, судом встановлено, що підставою для нарахування суми розрахунку був поданий особисто ОСОБА_1 звіт про виконану роботу та підрахунок інспектором з кадрів кількості днів невикористаної відпустки.

Під час проведення розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 погодився з даними виплатами, отримав дані кошти і жодних зауважень не висував.

За встановлених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» в день звільнення працівника з роботи провело повністю розрахунок коштів що належили ОСОБА_1 від підприємства в день звільнення, що узгоджується з положеннями ст.ст. 94,97 116 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці» .

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують висновків суду та зводяться лише до переоцінки доказів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : О.С. Малько

А.М. Шеремет