АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 2603/5448/12
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1711/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук О.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу було відмовлено.

15 грудня 2014 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказав, що ст. 373 ЦПК України не передбачено вичерпний перелік підстав для відстрочки виконання рішення суду. Також апелянт зазначив, що ст. 202 ЦПК України передбачена така підстава для зупинення провадження у справі як неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, а тому оскарження договору позики, на підставі якого рішенням суду стягнуто суму боргу, є беззаперечною підставою для відстрочки виконання такого рішення по аналогії закону. На думку апелянта, до набрання законної сили рішенням суду про визнання договору позики недійсним неможливо встановити законність і обґрунтованість рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2012 року. Додатково апелянт вказав, що судом першої інстанції було порушено строки розгляду заяви про відстрочку виконання рішення суду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_6 апеляційну скаргу просила відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2012 року, яке набрало законної сили 06 березня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 25 жовтня 2011 року у розмірі 411 480 грн.

24 жовтня 2014 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав заяву, у якій в порядку ст. 373 ЦПК України просив відстрочити виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2012 року до вирішення справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики від 25 жовтня 2011 року. В обґрунтування своїх вимог заявник вказав, що на даний час у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики від 25 жовтня 2011 року, на підставі якого рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг у розмірі 411 480 грн. Заявник вважає, що результат розгляду зазначеного позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2012 року.

Постановляючи ухвалу, що оскаржується, суд першої інстанції керувався ст. 373 ЦПК України та виходив з того, що подання позову про визнання недійсним правочину, на підставі якого рішенням суду стягнуто борг, не підставою для відстрочки виконання згаданого рішення суду, що набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Виходячи із положень цієї статті відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2012 року набрало законної сили, а тому підлягає виконанню. Суд першої інстанції вірно вказав, що оспорювання ОСОБА_1 договору позики, на підставі якого судом стягнуто борг, не є обставиною, що робить неможливим виконання рішення суду, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що до набрання законної сили рішенням суду про визнання договору позики недійсним неможливо встановити законність і обґрунтованість рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2012 року, колегія суддів виходить з того, законність і обґрунтованість рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2012 року встановлена ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2013 року.

Не заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги тій частині, що судом першої інстанції було допущено порушення 10-ти денного строку розгляду заяви про відстрочку виконання рішення суду, оскільки відповідно до судове рішення не може бути скасовано виходячи з формальних міркувань.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що ст. 373 ЦПК України не встановлено вичерпного переліку підстав для відстрочки виконання рішення суду, оскільки, як було зазначено вище, зазначені заявником підстави для відстрочки виконання рішення суду не утруднюють виконання рішення суду.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що ст. 202 ЦПК України передбачена така підстава для зупинення провадження у справі як неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, а тому оскарження договору позики, на підставі якого рішенням суду стягнуто суму боргу, є беззаперечною підставою для відстрочки виконання такого рішення по аналогії закону, колегія суддів виходить з того, що суд не може керуватися ст. 202 ЦПК України при вирішенні питань в порядку ст. 373 ЦПК України.

Отже, ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року є такою, що постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді