Справа № 2/489/2657/2015
У Х В А Л А

21 серпня 2015 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Спінчевська Н.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна» про повернення транспортного засобу, визнання виконавчого напису недійсним,

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна» про повернення транспортного засобу, визнання виконавчого напису недійсним.

Згідно вимог ст.11, 118 ЦПК України звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи здійснюється шляхом предявлення позову, форма і зміст якого повинні відповідати вимогам ст.ст.119, 120 ЦПК України.

Зокрема, згідно вимог ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: імя (найменування) позивача і відповідача; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Проте, позивач подав до суду заяву, що не відповідає встановленим вимогам.

Як вбачається з позову, позивач просив суд визнати дії ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна» щодо витребування обєкту лізингу транспортного засобу у примусовому порядку протиправними, зобовязати ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна» повернути йому транспортний засіб, стягнути з відповідача моральну шкоду.

Одночасно позивач просить суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 16 червня 2015 року недійсним та скасувати його, залучивши зазначеного нотаріуса в якості третьої особи.

Проте, вимоги про визнання дій протиправними, витребування майна та визнання виконавчого напису нотаріуса недійсним є самостійними вимогами з різними предметами оскарження, а тому їх спільний розгляд є неможливим. Такі вимоги мають розглядатися окремо.

Крім того, позивач просить суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 недійсним та скасувати його, проте визначає статус цієї особи, яка має брати участь у справі як третьої особи.

Згідно п. 2 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року враховуючи норми ст. 50 Закону № 3425-XII та норми Прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу (ЦПК), справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право.

Відповідно до ст. 26 ЦПК особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обовязків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК не є особами, прав і обовязків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення».

У п. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ зазначено, що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства».

З наведеного можна зробити висновок, що нотаріус може бути відповідачем у справах цієї категорії лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. При цьому такі вимоги до нотаріуса підлягають розгляду в позовному провадженні за правилами цивільного судочинства як спір про право.

Тоді в разі подання позову щодо оскарження нотаріальної дії з підстав недотримання приватним нотаріусом вимог чинного законодавства при їх вчиненні відповідачем буде сам приватний нотаріус.

У разі предявлення вказаних позовних вимог до державного нотаріуса відповідачем буде відповідна державна нотаріальна контора. Це зумовлено тим, що державний нотаріус, крім загального статусу нотаріуса, також має особливий статус працівника юридичної особи, тобто державної нотаріальної контори.

Як вбачається з матеріалів справи та поданого позову, між сторонами виник цивільно-правовий спір щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який ґрунтується на вчиненій нотаріальній дії.

Проте, з огляду на формулювання викладених позивачем вимог, не зрозуміло чи є спір наслідком незаконних чи недбалих дій нотаріуса, та чи оспорюється, передусім, правильність вчиненої нотаріусом дії. За такого, в цій справі участь нотаріуса можлива в якості співвідповідача чи відповідача, а не третьої особи.

У відповідності до ст.121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна» про повернення транспортного засобу, визнання виконавчого напису недійсним - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків пять днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

У цей строк позивачу ОСОБА_1 необхідно надати до суду виправлену уточнену позовну заяву із чітким викладенням змісту заявлених вимог та чітким викладенням обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та чітким визначенням кола осіб, що мають відповідати за позовом.

У разі не виконання вимог ухвали в установлений судом строк заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Розяснити позивачу, що відповідно до положень ч. 5 ст. 121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.А. Спінчевська