Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/567/15 Головуючий у 1 інстанції: Фісун Н.В.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В., суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани» про припинення договору оренди землі та стягнення орендної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

18 червня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, розташована на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області площею 6,57 га. 01 жовтня 2006р. між нею та ТОВ «Запорізькі лани» в особі директора Новікової К.С. укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 5 років. Пунктом 9 договору визначений розмір орендної плати, що становить 1200,00 грн. або 2 тони зернових та 200 кг соняшнику на рік, яка згідно пункту 11 договору вноситься до 31 жовтня кожного року. В порушення зазначених умов договору орендна плата у 2012, 2013, 2014 роках їй сплачувалася позивачем несвоєчасно і не в повному обсягу, у зв»язку з чим існує борг з орендної плати за 2012 рік у натуральному вигляді - 2000 кг зернових та 200 кг соняшнику.

03.11.2014 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог в зв'язку з несплатою відповідачем орендної плати за 2014 рік. Посилаючись на системність порушень відповідачем умов договору щодо сплати орендної плати, позивач просила припинити договір оренди земельної ділянки розміром 6,57 га, розташованої на території Щасливської сільської ради Оріхівського району, укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани» в особі директора Новікової К.С. 01.10.2006р., стягнути з ТОВ «Запорізькі лани» не сплачену орендну плату у натуральному вигляді за 2012 рік: 2000 кг зернових та 200 кг насіння соняшнику, за 2014 рік: в розмірі 1200,00 гривень або 3 тонни зернових та 200 кг насіння соняшника.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року у позові відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про припинення договору оренди.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти апеляційної скарги та вважала законним і обґрунтованим рішення суду першої інстанції, тому просила відхилити апеляційну скаргу позивача та залишити без змін оскаржуване рішення суду.

Позивач ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_4, який надає їй правову допомогу згідно з договором про надання юридичних послуг від 20.09.2014р., повторно не з»явились до апеляційного суду, будучи повідомлені про час, день та місце розгляду справи, про що маються повідомлення про вручення судових повісток.

Від адвоката надійшли заяви про відкладення справи 24.12.2014р. та 20.01.2015р. у зв»язку із зайнятістю у судових засіданнях у інших цивільних справах, неявка у які призведе до порушення строків їх розгляду, а також вказано про неможливість прибуття самої позивачки ОСОБА_2 у судові засідання 24.12.2014р. та 20.01.2015р. через сімейні обставини. Від позивача ОСОБА_2 будь-яких заяв про відкладення розгляду справи або доказів про причини неможливості явки до апеляційного суду, про які зазначив її адвокат, не надходило.

Відповідно до положень ст. 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки позивача та його представника, якщо вони повідомили про причини неявки, які визнані судом поважними. Зазначена норма не містить положень щодо обов»язкового

відкладення справи у разі повторної неявки належним чином повідомлених позивача або його представника, незалежно від причин їх неявки.

Такі ж положення містяться в статті 305 ЦПК України, згідно якої апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі за її клопотанням, коли повідомлені нею причини визнані поважними. Проте за вимогами частини 2 цієї норми неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Визнавши поважними сповіщені причини неявки у перше судове засідання 24.12.2014р. та відклавши справу у зв»язку з першою неявкою сторони позивача, який так і не надав відповідних документів про поважність причин першої неявки, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутності позивача та її адвоката, які і до другої заяви про відкладення справи з тих самих причин відповідних документів на їх підтвердження не надали.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, місцевий суд вказував, що відповідачем на момент ухвалення рішення повністю виплачено їй орендну плату за 2012-2014рр., а також орендарем не було допущено системних порушень умов договору оренди, і тому не мається підстав для його припинення.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 18, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» в редакції закону станом на час укладення договору оренди 01.10.2006р., договір набирає чинності після його державної реєстрації, строк його дії визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом судового спору є договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,57 га, розташованої в АДРЕСА_1 укладений 01 жовтня 2006р. між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ТОВ «Запорізькі лани» строком на 5 років.

У відповідності до чинного на той час земельного законодавства Оріхівським районним відділом земельних ресурсів цей договір оренди зареєстровано 01 жовтня 2006 року за номером № 0270 ( а.с. 6-зворот). 26 квітня 2010р. Оріхівським районним відділом ЗРФ ДП «Центр ДЗК» здійснено повторно реєстрацію цього договору оренди у зв»язку із змінами в законодавстві, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 34 ( а.с. 6-зворот).

Сторони вважали, що саме з моменту повторної державної реєстрації - 26 квітня 2010р. слід відраховувати строк дії договору, хоча земельна ділянка за актом приймання-передачі була передана від орендодавця до орендаря 04 жовтня 2006 року та до цього часу знаходиться в його користуванні. Строком припинення дії договору сторони вважали - 26 квітня 2015р.

Розглядаючи справу, місцевий суд не врахував вимоги ст. 18, ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» в редакції, що діяла на час укладення цього договору, ототожнивши момент набрання чинності цим договором із терміном його дії, який сторонами було визначено в пункті 8 договору в 5 років, і внаслідок цього прийшов до помилкового висновку, що строк дії договору закінчується 26 квітня 2015р., та розглянув спір по суті, перевіривши дотримання сторонами зобов»язань за договором у періоді, коли він припинив свою дію через закінчення строку.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є ЗУ «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Відповідно з пунктом 43 договору оренди він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

У справі, що переглядається, ОСОБА_2 та ТОВ "Запорізькі лани" дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 01 жовтня 2006 року договор оренди своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Висновок суду першої інстанції про те, що моментом укладення договору оренди земельної ділянки є дата його державної реєстрації є помилковим, при цьому суд одночасно помилково відраховував строк дії договору з дати повторної державної реєстрації, яка відбулась у зв»язку зі зміною органу та порядку державної реєстрації договорів оренди землі, оскільки відповідно до зазначених положень договору оренди та ЗУ «Про оренду землі» в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Таку правову позицію висловлено Верховним судом України в постанові № 6-162ц13 від 19 лютого 2014р., прийнятій в порядку ст. ст. 355, 360-4 ЦПК України, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів, що розглядають справи із подібних правовідносин, що регулюються нормативно-правовим актом, щодо застосування якого прийнято правову позицію.

З огляду на вказаний аналіз та виходячи із обставин справи, строк дії договору оренди землі у цій справі сплив 01 жовтня 2011 року, тому з цієї дати припинились і зобов»язання сторін, що випливають з цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що після цієї дати ТОВ «Запорізькі лани» продовжують користуватись земельною ділянкою позивача до теперішнього часу, але додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення з 02 жовтня 2011р., яка має бути укладена у відповідності до вимог ст. 33 ЗУ «Про оренду земельної ділянки» в обов»язковому порядку, укладено між сторонами не було.

Враховуючи, що неправильне застосування норм матеріально права призвело до неправильного вирішення справи, колегія вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги та у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити оскаржуване рішення суду в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову ОСОБА_2, вказавши, що оскільки з 01 жовтня 2011р. договір оренди припинив дію у зв»язку з закінченням строку, на який був укладений, то є безпідставними вимоги позивача

про стягнення орендної плати за 2012-2014рр. та визнання договору припиненим у зв»язку з систематичною несплатою орендної плати.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову ОСОБА_2.

Рішення законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кочеткова І.В.

Судді: Маловічко С.В.

Воробйова І.А.