Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/634/15 Головуючий у 1 інстанції: Куценко О.О.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Онищенко Е.А.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на частину спадкового майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_4 в особі ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на частину спадкового майна.

У позові зазначалось, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 та павільйону літера А-1 площею 96,7 кв.м. по АДРЕСА_2. Спадкоємцями першої черги є син спадкодавця - ОСОБА_5 та позивач, яка є дочкою спадкодавця. Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою, де їй було повідомлено, що 23 листопада 2011 року спадкодавець склав заповіт, яким заповідав все майно ОСОБА_5

Позивач вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки заповіт складено за місцем проживання спадкодавця і підстав щодо причин здійснення цього не вказано. Крім того, заповіт складено в присутності двох сторонніх осіб.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати недійсним заповіт, який було складено ОСОБА_6 згідно якого він заповідав все належне йому майно відповідачу; визнати за нею право власності на 1/2 частину незареєстрованого за спадкодавцем домоволодіння АДРЕСА_1; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину незареєстрованого за спадкодавцем домоволодіння АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на 1/2 павільйону літера А-1 загальною площею 96,7 кв.м., який розташований по АДРЕСА_2; визнати за відповідачем право власності на 1/2 павільйону літера А-1 загальною площею 96,7 кв.м., який розташований по АДРЕСА_2.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що оспорюваний заповіт відповідає вимогам приписів ст.ст.1247, 1251 ЦК України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, належним чином оціненим доказам, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Судом встановлено, що 23 листопада 2011 року, спадкодавець ОСОБА_6 склав заповіт, згідно змісту якого на випадок свої смерті, заповів все належне йому майно сину ОСОБА_5, який є відповідачем по справі. Вказаний заповіт було посвідчено секретарем виконавчого комітету Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області Северин О.П. у присутності двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за місцем проживання ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за №273 (а.с.44, 45). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 є донькою і сином спадкодавця.

ОСОБА_4 в обґрунтування вимог щодо недійсності вказаного заповіту не посилалась на неуповноваженість секретаря виконавчого комітету селищної ради на посвідчення заповіту, а зазначила дві підстави, з яких вважає цей заповіт недійсним:

1) заповіт було складено за місцем проживання спадкодавця, а не в приміщенні Кирилівської селищної ради, будь-яких записів у заповіті та реєстрі вчинення нотаріальних дій щодо причин здійснення такої дії вдома у заповідача не зазначено;

2) порушено вимоги ст.8 Закону України «Про нотаріат» в частині додержання таємниці нотаріальної дії, а саме заповіт посвідчено в присутності двох свідків без доказів наявності на це бажання заповідувача.

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Як вбачається з позову, ОСОБА_4, просить визнати недійсним заповіт через порушення вимог щодо його форми та посвідчення, тобто у розумінні ст.1257 ЦК України наполягає на його нікчемності.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем.

Оспорюваний заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області.

Вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування визначені ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року N 22/5 (далі - Інструкція) та Порядком посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 419 (далі - Постанова), в редакціях, які діяли на час посвідчення заповіту (23 листопада 2011 року).

Відповідно до п. 7, 8 вищенаведеної Інструкції нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 Закону "Про нотаріат", та інших випадків, передбачених законодавством України.

Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстри нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на підприємстві, установі, організації та ін.) із зазначенням адреси, а також причини цього.

Як вбачається із тексту заповіту його посвідчено за адресою проживання спадкодавця без зазначення причин. Судом вставлено, що посвідчення заповіту поза приміщенням виконавчого комітету було викликано фізичним станом заповідувача.

Відсутність у тексті заповіту та у відповідному реєстрі напису про причини складання та посвідчення заповіту поза приміщенням виконкому селищної ради, є формальним порушенням і не свідчить про нікчемність правочину, з огляду на те, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК і вільне волевиявлення заповідувача позивачем не оспорюється.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що оспорюваний заповіт посвідчено в присутності двох свідків без зазначення бажання на то заповідача є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Частиною 2 п.15 та п.18 Порядка посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 419, передбачено, що посадова, службова особа посвідчує заповіти дієздатних фізичних осіб у присутності свідків. Присутність не менш як двох свідків є обов'язковою умовою при посвідченні заповітів.

Таким чином, залучення секретарем виконавчого комітету селищної ради двох свідків для посвідчення заповіту є обов'язком посадової особи, якій делеговано повноваження на посвідчення заповітів. Твердження апелянта про те, що залучивши до посвідчення заповіту свідків, секретар виконкому порушив таємницю вчинення нотаріальних дій суперечить вимогам вказаного Порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених.

Посилання апелянта про те, що під час складання та посвідчення оспорюванного заповіту був присутній відповідач ОСОБА_5 є недоведеними і виходять за межі позовних вимог і тому не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Оскільки порушень вимог щодо форми та посвідчення оспорюваного заповіту, передбачених нормативними документами при вирішенні спору не встановлено, доказів, які б свідчили про його нікчемність не подано, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_4

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав, для визнання рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування чи зміни цього рішення немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів. -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: