Номер провадження 22-ц/788/173/15 Суддя-доповідач - Маслов
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Маслова В.О.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду у м. Суми цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Сумижитло» Сумської міської ради про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Виселено ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вказує, що не вчиняла неправомірних дій для одержання ордеру на вселення в кімнату гуртожитку. На час отримання ордеру від ВАТ «Сумбуд» була впевнена, що отримує його у власника гуртожитку. Зазначає, що виданий їй ордер не був визнаний судом недійсним, тому місцевий суд помилявся вважаючи, що вона самовільно зайняла житлову площу.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представників позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які вважали рішення місцевого суду правильним, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення місцевого суду залишенню без зміни, виходячи з ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу користування кімнатою АДРЕСА_1, наймачами якої на протязі багатьох років і до осені 2012 року була сім'я у складі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Рішенням виконкому Сумської міськради від 02 серпня 2011 року №521 «Про затвердження акту прийняття - передачі до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 від Фонду державного майна України» затверджено акт прийняття - передачі до комунальної власності територіальної громади міста Суми вказаного гуртожитку (а.с.6).

Рішенням Сумської міської ради від 31 липня 2013 року № 2551-МР змінено назву (перейменовано) АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 26 вересня 2013 року ОСОБА_3 та його сім'ї видано ордер на кімнату АДРЕСА_1 площею 11,6 кв.м. Підставою для видачі ордеру стало рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 17 вересня 2013 року № 459 (а.с. 7).

Згідно копій паспорту та квитанції про сплату послуг позивач 08 жовтня 2013 року зареєструвався у кімнаті № НОМЕР_1 та відкрив особовий рахунок для сплати комунальних послуг за вказаною адресою (а.с. 8). Користуватися кімнатою він не в змозі, оскільки цьому перешкоджає відповідачка, яка протиправно її займає.

В судовому засіданні місцевого суду встановлено, що відповідачка проживає без реєстрації у спірній кімнаті гуртожитку і не набула самостійного права на проживання в ній. Отже, рішення місцевого суду про виселення відповідачки є обгрунтованим.

Доводи апелянтки про набуття нею самостійного права на проживання в цій кімнаті і відсутність підстав для виселення не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Натомість, позивач надав суду докази про тимчасовість проживання відповідачки у кімнаті при попередніх наймачах і про самоправність її проживання в кімнаті з осені 2012 року.

Так, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 18 лютого 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Сумської міськради про визнання права користування цим жилим приміщенням (а.с. 54 - 55).

Вказаним рішенням, зокрема, встановлено, що хоча відповідачці і виданий 18 листопада 2011 року так званий ордер на право проживання у спірній кімнаті гуртожитку ПАТ «Сумбуд», але вона ніколи не була працівником цього товариства, що хоча вона певний час проживає у кімнаті, але фактично зареєстрована за адресою знаходження іншого гуртожитку по АДРЕСА_2 в м. Суми. Також встановлено, що ордер відповідачці виданий ПАТ «Сумбуд», коли гуртожиток вибув з відання товариства та перебував у комунальній власності, що ордер на право проживання ОСОБА_2 у кімнаті АДРЕСА_1 в м. Суми було видано помилково, дану обставину визнав ПАТ «Сумбуд», що підтверджується листом товариства (а.с. 56).

Також з листа ПАТ «Сумбуд» вбачається, що ОСОБА_2 було запропоновано іншу кімнату в гуртожитку по АДРЕСА_1 в м. Суми (а.с. 56).

Позивачка сама визнає, що поселилася у спірній кімнаті з дозволу сім'ї ОСОБА_9, членом цієї сім'ї вона ніколи не була. Протягом усього періоду її проживання в кімнаті наймачами були ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які тривалий час працювали за кордоном і в кімнаті не проживали значні періоди. Восени 2012 року вони знялися з реєстрації та вивезли свої речі. Згоди на реєстрацію відповідачки сім'я ОСОБА_9 не надавала (а.с. 188). Сумський міськвиконком також ніколи не давав згоди на її поселення і проживання в цій кімнаті.

Відповідно до ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасові жильці).

Згідно ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та виселяючи ОСОБА_2 з кімнати гуртожитку місцевий суд виходив з того, що проживання відповідачки в спірній кімнаті не підкріплено відповідною правовою підставою, а тому вона є особою, яка за наймачів ОСОБА_9 була тимчасовим жильцем, а після їхнього від'їзду восени 2012 року самовільно зайняла житло, що дана кімната перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Суми, ордер на житлове приміщення у гуртожитку виданий на ім'я позивача, а ОСОБА_2 перешкоджає йому у праві на вселення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду. Доводи апеляційної скарги задовленню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачка не надала суду допустимих доказів про правомірність свого проживання у кімнаті АДРЕСА_1 в м. Суми або про набуття нею законного права на проживання в ній, а тому рішення суду про її виселення ґрунтується на законі.

Позивачка у 2013 році заявляла до суду позов до Сумської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, однак у задоволенні вказаного позову рішенням Апеляційного суду Сумської області від 18 лютого 2014 року відмовлено. Ці обставини підтверджуються копіями судових рішень на а.с. 46 - 47, 54 - 55.

Необґрунтованими є доводи апелянтки, що виданий їй ордер не був визнаний судом недійсним, тому місцевий суд помилявся вважаючи, що вона самовільно зайняла житлову площу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на момент видачі ордеру на кімнату, гуртожиток вибув з відання ПАТ «Сумбуд» та перебував у комунальній власності, їй було запропоновано іншу кімнату в гуртожитку по АДРЕСА_1 в м. Суми. Суттєвою обставиною є і той факт, що так званий ордер відповідачці виданий 18 листопада 2011 року у той час, як сім'я ОСОБА_9 була зареєстрована і проживала в цій квартирі до осені 2012 року. Отже, так званий ордер видано на зайняте жиле приміщення. В свою чергу, ордер на спірну кімнату у встановленому законом порядку видано ОСОБА_3 та його сім'ї, які мають права на вселення у помешкання і користування ним, а відповідачка перешкоджає у цьому.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

За викладених обставин і фактів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував обставини справи, у відповідності зі ст. 212 ЦПК України дав оцінку зібраним доказам і вирішив спір у відповідності з законом, тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду немає.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з апелянта необхідно достягнути судовий збір в розмірі 07 грн. 10 коп., так як при подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір не в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 88, 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 07 грн. 10 коп. судового збору на рахунок 0002, МФО 837013, , отримувач - УДКС у м. Суми (Суми), 22030001, Банк одержувача ГУДКСУ у Сумській області.

Рішення місцевого суду і ухвала апеляційного суду набрали законної сили, але можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -