у х в а л а

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Димитрова в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до державного навчального закладу «Димитровський професійний гірничий ліцей», треті особи: головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, департамент освіти і науки Донецької обласної військово-цивільної адміністрації, про стягнення недорахованої та невиплаченої стипендії за касаційною скаргою заступника прокурора Донецької області на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 5 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року прокурор звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у державному навчальному закладі «Димитровський професійний гірничий ліцей» (далі - ДНЗ «Димитровський професійний гірничий ліцей») та щомісячно отримує стипендію у розмірі 275 грн. Її батько, ОСОБА_4, на день вступу дочки до ліцею мав стаж підземних робіт у шахті більше 15 років, що на підставі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» дає їй право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у розмірі 1218 грн. Незважаючи на це, за час навчання, з вересня по грудень 2014 року, стипендія ОСОБА_3 нараховувалась на загальних підставах та була нижчою за вказаний прожитковий мінімум.

З урахуванням наведеного прокурор просив стягнути з відповідача на користь неповнолітньої ОСОБА_3 не донараховану та не виплачену стипендію за вказаний вище період у розмірі 3 772 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 5 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 21 липня 2015 року, позов прокурора м. Димитрова в інтересах ОСОБА_3 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі заступник прокурора Донецької області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи прокурору в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 не надала доказів того, що вона була зарахована до ДНЗ «Димитровський професійний гірничий ліцей» на підставі Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та не надала документів, передбачених ст. 5 цього Закону, що давало б їй право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, у розмірі 1218 грн.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у ДНЗ «Димитровський професійний гірничий ліцей» та щомісячно отримує стипендію у розмірі 275 грн. Також установлено, що її батько, ОСОБА_4, на день вступу дочки до ліцею мав стаж підземних робіт більше 15 років, що підтверджено відповідною довідкою управління Пенсійного Фонду України у м. Димитрові.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, що мають стаж підземної роботи не менш як 3 роки, діти, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, діти шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві, шахтарів-інвалідів I та II групи зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що за час навчання, з вересня по грудень 2014 року, стипендія ОСОБА_3 нараховувалась на загальних підставах та була нижчою за вказаний прожитковий мінімум.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди у порушення зазначених положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не звернули уваги на те, що зазначеним вище Законом України державою гарантується право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

При цьому суди не навели обґрунтованих правових висновків того, чому визначили, що право на таку стипендію мають лише ті студенти, які зараховувались на навчання поза конкурсом за особистим вибором спеціальності, оскільки закон це передбачає, проте це не є умовою для отримання пільгової стипендії. Зазначені положення закону не є взаємовиключними і закон і не вимагає обов'язкової сукупності умов для отримання пільгової стипендії.

Посилаючись на ст. 37 Закону України «Про професійно-технічну освіту», Порядок призначення і виплати стипендії, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 822, і, дійшовши висновку про те, що ОСОБА_3 не надала документів, передбачених ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», для підтвердження свого права на підвищену стипендію, суди у порушення вимог ст. ст. 2, 214 ЦПК України, ст. 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не звернули уваги на те, що закони України, інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать цьому Закону.

Отже, суди не встановили фактичних обставин, не дали правової оцінки наявності доказів для застосування ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу касаційною скаргою заступника прокурора Донецької області задовольнити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 5 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик