Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/306/15 Головуючий у 1 інстанції: Бойчева Н.В.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Кримської О.М.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2013 року ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, третя особа: ОСОБА_4, який був уточнений 21.10.2014 року про визнання права власності на земельну ділянку.

В позові зазначено, що в АДРЕСА_1 розташована земельна ділянка, яка передана позивачеві в приватну власність згідно рішення п'ятої сесії двадцять другого скликання Кирилівської селищної ради №09 від 27.07.1995 року для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на яку був виданий державний акт на право власності на землю.

Землекористувачем сусідньої земельної ділянки є ОСОБА_4, яка звернулася до суду з позовом до нього про встановлення порядку користування земельною ділянкою і бажає розширити свою земельну ділянку за рахунок його земельної ділянки, у зв'язку з чим ухвалою Якиміського районного суду Запорізької області від 23.09.2008 року було накладено арешт та заборону на право користування земельною ділянкою та проведення на ній будівництва.

Посилаючись на ст. ст. 16, 392 ЦК України просить визнати за ним право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 .

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Скаржник, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з"явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи за неявки скаржника.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що правові підстави для визнання за позивачем повторно права власності на земельну ділянку, яка вже знаходиться у його приватній власності, відсутні.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статей 22, 23 Земельного кодексу України (1990 року), що був чинним на час прийняття рішення п"тої сесії Кирилівської селищної ради № 09 від 27.07.1995 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

З огляду на наведене право власності на земельну ділянку виникає в особи з моменту державної реєстрації такого права.

Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 26.06.1995 року ОСОБА_3 належить жилий будинок АДРЕСА_2 ( а.с. 89).

Згідно рішення п"тої сесії двадцять другого скликання Кирилівської селищної ради №09 від 27.07.1995 року ОСОБА_3 було дозволено приватизацію земельної присадибної земельної ділянки площею 0, 08 га, яка знаходиться на території Кирилівської територіально громади в с. Степок Якимівського району Запорізької області. ( а.с. 95).

На підставі цього рішення позивачем була виконана технічна проектна документація по відводу земельної ділянки та встановлення зовнішніх меж земельної ділянки, яка погоджена зі суміжними землекористувачами та затверджена Якимівским районним управлінням земельних ресурсів. Виїзна землевпорядна комісія Кирилівської селищної ради встановила межі в натурі з ескізом ухвалених проектом відводу меж земельної ділянки ( а.с. 92-93).

04.04.2000 року позивачу був виданий державний акт на право приватної власності на землю розміром 0.0855га розташованої на території Кирилівської селищної ради для будівництва та обслуговування жилого будинку ( а.с. 96).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що право власності на земельну ділянку позивачем ОСОБА_3 .набуто правомірно.

Відповідно до ст.. 153 Земельного Кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналіз зазначеної норми свідчить, що позов про визнання права власності - це вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач є власником спірної земельної ділянки на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 04.04.2000 року, який у встановленому законом порядку ніким не оспорювався і недійсним не визнавався, тому суд вірно вважав, що правових підстав, передбачених ст.392 ЦК України, для визнання судом права власності на спірне майно не має.

Видається, що аргументи скарги з цього питання не є виправданими.

Беручи до уваги наведене, районний суд правильно вирішив справу і ухвалив законне рішення, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Крім того, позовні вимоги ОСОБА_3 фактично зводяться до того, що останній не погоджується з ухвалою Якимівського районного суду від 23.09.2008 року, якою в якості забезпечення позову по іншій справі було накладено арешт на вищезазначену земельну ділянку та заборону вчинення певних дій , що є підставою для її оскарження у справі в якій вона була постановлена.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: