Справа №576/506/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2256/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Гагіна М. В. , Ільченко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П. ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4

про стягнення заборгованості за кредитним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним

в с т а н о в и л а :

ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду із вищезазначеним позовом в березні 2015 року. Просило стягнути на його користь з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 0 у розмірі 2 378 дол. США 42 центи, з яких: 2041, 11 дол. США заборгованість за кредитним договором; 337, 31 дол. США заборгованість за процентами; 2 612, 55 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 23 вересня 2013 року по 23 вересня 2014 року. Звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями, житловою площею 55, 0 кв. м., загальною площею 82,7 кв.м. та на земельну ділянку площею 0, 0960 га., кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0188, що знаходиться в м. Глухові по вул. Шевченка, будинок № 33, що належить на праві власності ОСОБА_4 для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли внаслідок невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором № 0 у розмірі 2 378 дол. США 42 центи. Просило встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотримання вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також, просило стягнути з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати.

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 23 серпня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 Визнати недійсним договір іпотеки № 61715 від 23 серпня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 і посвідченим нотаріального державним нотаріусом Глухівської районної нотаріальної контори ОСОБА_5

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» задоволено у повному обсязі.

Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 23 серпня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3

Застосовано правові наслідки недійсності договору № 0 від 23 серпня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, у звязку з чим зобовязано ОСОБА_3 повернути ПАТ «УкрСиббанк» усю суму коштів, які вона отримала в АКІБ «УкрСиббанк» за зазначеним кредитним договором, а ПАТ «УкрСиббанк» повернути ОСОБА_3 усі суми коштів, які вона сплатила АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «УкрСиббанк» на виконання покладених на неї фінансових зобовязань за зазначеним кредитним договором та додатковою (щодо зазначеного кредитного договору) угодо. № 1 від 23 серпня 2007 року, укладеною між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь держави судовий збір у справі у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» посилається на неповне зясування обставин справи судом, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити в повністю.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 згідно якого, Банк надав ОСОБА_3 кредит (грошові кошти) в сумі 14 000 доларів США, а остання зобовязалась щомісячно повертати кредит в термін та в обсязі, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до Договору, але у будь якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 22 серпня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору. За користування кредитними коштами ОСОБА_3 зобовязалась сплачувати проценти у розмірі 12,4 % річних з 01 по 10 число кожного місяця та у порядку, встановленому п. 1.3., п. 1.6. кредитного договору. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку. В забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_3 по вказаному кредитному договору був укладений договір іпотеки від 23 серпня 2007 року з майновим поручителем ОСОБА_4, згідно якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями, житловою площею 55,0 кв.м., загальною площею 82,7 кв.м., що знаходиться за адресою в м. Глухів по вул. Шевченка, 33, що належить на праві приватної власності на підставі договору дарування від 23 жовтня 1985 року. Ринкова вартість будинку становить 154 000 грн., земельна ділянка площею 0, 0960 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0188, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку ш господарських будівель, що знаходяться за адресою м. Глухів по вул. Шевченка, 33 та належать ОСОБА_4 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 149342 від 27 червня 2007 року. Ринкова вартість земельної ділянки становить 21 300 грн.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином не з`ясував та не перевірив доводи та заперечення сторін, не дав належної оцінки зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було безпідставно застосовано норми Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 30 вересня 2015 року, оскільки кредитний договір між сторонами укладався у 2007 році, а тому вказаний правочин був укладений сторонами кредитного договору до положень та вимог актів цивільного законодавства, які діяли на час укладення вказаного договору є обґрунтованими.

Ствердження ПАТ «УкрСиббанк» в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про визнання кредитного договору недійсним на підставі статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є такими, що спростовують висновки суду.

В своєму рішенні суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «УкрСиббанк» перед укладенням кредитного договору не попередив ОСОБА_3, що його послуги не задовольнятимуть її інтереси і вимоги, а також не попередив про те, що вартість кредиту може істотно зрости ніж це очікувалось під час укладення Договору, однак колегія суддів погодитись з такою позицією суду не може. ОСОБА_3 при укладенні кредитного договору та додаткових договорів до нього була ознайомлена з усіма умовами вказаної угоди, вона її підписала та виконувала, а це свідчить про те, що ОСОБА_3 була згодна на умови кредитного договору. При укладанні угоди ОСОБА_3 мала згоду передбачити можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти.

П. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року передбачено, що саме по собі зростання/ коливання курсу іноземних валют не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст.. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні зясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обовязок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що виконання зобовязань за цим договором несе споживач.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що у справі відсутні будь які докази того, що позивача за зустрічним позовом зі сторони Банку умисних дій та умислу на введення в оману є обґрунтованими.

Колегія суддів вбачає за необхідне задовольнити позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» в повному обсязі виходячи з наступного.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 грошових зобовязань щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості. Вимога про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором була направлена Банком 13 серпня 2014 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування.

П. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3, 4 ЦПК України)

При ухваленні рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Банк в силу вимог ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» має право задовольнити свої вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

07 червня 2014 року набув чинності Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з підпунктом 1 пункту 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії цього Закону.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке не відповідає обставинам справи, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 23 серпня 2007 року у розмірі 2 378 доларів США 32 центи, 2 612 грн. 55 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором, нарахованої з 23 вересня 2013 року по 23 вересня 2014 року та 290 грн. 85 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахованої з 23 вересня 2013 року по 23 вересня 2014 року.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями, житловою площею 55, 0 кв.м., загальною площею 82, 7 кв.м. та на земельну ділянку площею 0, 0960 га, кадастровий номер земельної ділянки - :01:004:0188, що знаходиться в м. Глухові, по вул. Шевченка буд № 33, що належить на праві власності ОСОБА_4 для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникли внаслідок невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором № 023 серпня 2007 року, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною 175 300 грн. (154 000 грн. та 21 300 грн. відповідно), але не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час проведення виконавчих дій. На час дії мораторію виконання рішення в цій частині не підлягає виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в дольовому порядку судові витрати у розмірі 734 грн. 35 коп., з кожного по 367 грн. 18 коп. на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - (підпис)

Судді -