Справа № 359/8489/14 Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/648/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук
Категорія 18 20.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який згодом уточнила та просила залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль «Mitsubishi Lanser», 2009 року випуску та стягнути з останнього на її користь грошову компенсацію за належну їй ? частки у спільно нажитому майні у вигляді ? усіх коштів, сплачених за вказаний автомобіль в період шлюбу у розмірі 77 346,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем в період з 18 квітня 2009 року по 1 липня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За цей час ними було придбано автомобіль «Mitsubishi Lanser», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2009 року випуску. При цьому грошова сума в розмірі 76 240 грн. була сплачена ними з коштів сім'ї, а інша частина коштів в розмірі 114 360 грн. була взята в кредит, який оформлено на ОСОБА_2, а вона за кредитним договором виступила поручителем. Погашення кредиту проводилось з коштів сім'ї і до розірвання шлюбу було проведено 24 платежі на загальну суму 78 453,37 грн., а тому вважає, що 1/2 вказаних грошових коштів належить їй, оскільки автомобіль залишився відповідачу.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповноту встановлених обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги із наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про стягнення грошової компенсації за належну їй ? частки у спільно нажитому майні у вигляді ? усіх коштів, сплачених за автомобіль в період існування шлюбу є передчасною, оскільки сторони не звертались до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Також суд у рішенні вказав, що грошові кошти, витрачені на придбання спірного автомобіля, не є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім цього судом зазначено, що відповідачем не внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, що є обов»язковою умовою при вирішенні питання про присудження одному з подружжя грошової компенсації за належну частку у праві спільної сумісної власності подружжя.

Крім цього, суд виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності і поважних причин для поновлення строку позовної давності позивачем не доведено.

Проте погодитись з вказаними висновками суду не можна, так як вони не відповідають обставинам справи і не узгоджуються із вимогами закону.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали в зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 2009 року по 1 липня 2011 року, коли шлюб між сторонами розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя.

За час перебування у шлюбі за договором купівлі-продажу № 0906-26001, укладеним 26 червня 2009 року, ОСОБА_2 придбав за ціною 190 600 грн. транспортний засіб - автомобіль марки «Mitsubishi Lanser», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2009 року випуску. (а.с.38-40).

За вказаним договором ОСОБА_2 було сплачено частину ціни автомобіля двома платежами 26 червня 2009 року і 15 липня 2009 року загальною сумою 76 240 грн.

(а.с. 55,56).

Інша частина вартості автомобіля у сумі 114 360 грн. була перарахована ТОВ «Фінансова компанія «Ніко Капітал» на підставі кредитного договору, укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ «Фінансова компанія «Ніко Капітал» 20 липня 2009 року (а.с. 8-9).

На момент розірвання шлюбу 12 липня 2011 року було погашено кредит на суму 78 453,37 грн. згідно розрахунку за кредитним договором (а.с. 65).

Залишок кредитних коштів було виплачено ОСОБА_2 після розірвання шлюбу самостійно із власних коштів і кредит погашено в січні 2012 року.

Після розірвання шлюбу автомобіль марки «Mitsubishi Lanser», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2009 року випуску залишився у власності і користуванні ОСОБА_2

При апеляційному розгляді встановлено невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст..61 Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 70 СК визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз»яснень, наданих в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Вбачається і підтверджується матеріалами справи, що в період сумісного проживання у шлюбі з 18 квітня 2009 року по 12 липня 2011 року - день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу - сторони за спільні кошти і кошти, отримані одним із подружжя у кредит придбали за договором купівлі-продажу автомобіль марки «Mitsubishi Lanser», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2009 року випуску, який є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду про те, що грошові кошти в сумі 76 240грн. були сплачені двома платежами 26.06.2009 року і 15.07.2009 року матір»ю відповідача ОСОБА_3 і ця обставина підтверджується показами її в якості свідка та витягом із особового рахунку ОСОБА_3, а тому частина спірного автомобіля, за яку були сплачені ці кошти, є особистою приватною власністю відповідача, а грошові кошти витрачені на придбання автомобіля не є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Витяг із особового рахунку ОСОБА_3 свідчить про те, що власник карткового рахунку в доларах США сума 13 418,23 доларів США здійснював транзакції: 24.06.2009 року перевод коштів (сума нечитабельна) ОСОБА_4, 15.07.2009 отримання готівки в сумі 8475, 60доларів США та в сумі 1476,60 доларів США(а.с.46-47).

Проте згідно квитанцій за придбання автомобіля сплачено ОСОБА_2: 26 червня 2009 року - 19 000гривень. (а.с.55), а 15 липня 2009 року -57240грн. (а.с.56).

Покази ОСОБА_3 в якості свідка і витяг із особового рахунку ОСОБА_3 не є належними і допустимими доказами в розумінні ст..ст.58, 59 ЦПК України на підтвердження тієї обставини, що грошові кошти в сумі 76240грн. є особистою приватною власністю відповідача в розумінні ст..57 Сімейного кодексу України.

Інших письмових доказів на підтвердження тієї обставини, що мати відповідача ОСОБА_3 сплатила свої кошти за придбання автомобіля чи подарувала гроші в сумі 76 240грн. своєму сину матеріали справи не містять.

Як вбачається з інформації про стан розрахунків за кредитним договором від 20.07.2009 року за період з серпня 2009 року по 12 липня 2011 року ОСОБА_2 сплачено на погашення кредиту 78 453,37грн.

Вказані грошові кошти - 78 453,37грн а також кошти в сумі 76240грн., всього в сумі 154 693грн.37коп. відповідно до вимог ст..ст.60, 61 Сімейного кодексу України є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З врахуванням вказаних обставин, оскільки автомобіль марки «Mitsubishi Lanser», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2009 року випуску, який є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, після розірвання шлюбу залишився у власності відповідача, то ОСОБА_1 відповідно до вимог ст..ст.60,61,70, 71 Сімейного кодексу України має право на стягнення із відповідача грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя в розмірі ? частини грошових коштів сплачених в період сумісного проживання у шлюбі за придбання автомобіля в сумі 76240грн. та грошових коштів в сумі78 453, 37гривень, сплачених на погашення кредиту до 12 липня 2011 року.

Не можна погодитись із висновком суду про пропуск позивачем строку позовної давності із посиланням на те, що рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 1 липня 2011 року встановлено, що шлюбні відносини сторонами припинені з грудня 2010 року, що є початком перебігу позовної давності.

Так, згідно із ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Статтею 72 ч.2 Сімейного кодексу України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Обгрунтованими є посилання апелянта на те, що початком перебігу строку позовної давності потрібно вважати 12 липня 2011 року з врахуванням тієї обставини, що позивач виступала поручителем за кредитним договором, укладеним відповідачем, і останній платіж по спільному погашенню кредиту сторонами було зроблено 12 липня 2011 року.

З позовом до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська позивач звернулась в квітні 2014 року, проте ухвалою суду від 29 квітня 2014 року позовну заяву визнано неподаною.

В травні 2014 року позивач повторно звернулась із вказаним позовом до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, проте ухвалою суду від 11 липня 2014 року позовну заяву повернуто позивачеві і роз»яснено про необхідність звернення із позовом до Бориспільського міськрайонного суду Київської області за підсудністю, після чого в серпні 2014 року позивач звернулась із вказаним позовом в Бориспільський міськрайонний суд.

За вказаних обставин ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом свого права в межах строку позовної давності, а тому відмова в позові за пропуском строку позовної давності не відповідає вимогам закону.

Не можна погодитись із висновком суду першої інстанції про необхідність внесення відповідачем відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду як обов»язкову умову при вирішенні питання про присудження одному з подружжя грошової компенсації за належну частку у праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки за змістом позовних вимог у даній справі це не узгоджується із положеннями ч.4, ч.5 ст.71 Сімейного кодексу України

Відповідно до ст..309 ЦПК України, так як висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити і стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Mitsubishi Lanser 2.0 Intence AT», кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2009 року випуску, а саме ? частини грошових коштів сплачених в період сумісного проживання у шлюбі за придбання автомобіля у розмірі 77 346, 68грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею у справі судові витрати у вигляді судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 773 грн. 98 коп. та судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 386 грн. 73 коп., а всього 1 160 грн.71 коп.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Mitsubishi Lanser 2.0 Intence AT», кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2009 року випуску у розмірі 77 346, 68грн. (сімдесят сім тисяч триста сорок шість гривень шістдесят вісім копійок) та судові витрати у вигляді судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 773 грн. 98 коп. та судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 386 грн. 73 коп., а всього 1 160 грн.71 коп.(одна тисяча сто шістдесят гривень сімдесят одна копійка).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: