Справа № 495/4837/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/4837/15-ц

за позовом ОСОБА_1

до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області

про звільнення майна з-під арешту

В С Т А Н О В И В:

16.07.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області (далі по тексту відповідач) про звільнення майна з-під арешту (а.с.2-5).

Так, позивач просить суд припинити арешт, накладений постановою слідчого відділу Білгород-Дністровського MB ГУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_2 від 23 червня 2007 року в межах кримінальної справи № 9 (справа № 1-589) на 1/3 частку квартири № 11 в житловому будинку № 7 по вулиці Сонячній, що розташований в місті Білгород-Дністровський Одеської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.11.2014 року помер брат ОСОБА_1 ОСОБА_3, після чого ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про вступ у спадщину, але свідоцтво на право спадщини отримано не було, так як постановою слідчого відділу Білгород-Дністровського MB ГУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_2 від 23 червня 2007 року було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із відповідною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_1, в судове не з'явився, але подав до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутністю (а.с.22).

Представник Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області, відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надав та в судове не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду (а.с.20). В свою чергу, від начальника СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області на адресу суду надійшов лист № 51/240444 від 03.09.2015 року, згідно якого слідче відділення Білгород-Дністровського MB ГУМВС України в Одеській області не може надати заперечення проти позиву ОСОБА_1 щодо припинення арешту на 1/3 частку квартири № 11 житлового будинку по вул. Сонячній м. Білгород-Дністровський Одеської області, так як кримінальна справа № 9 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст.185 ч.2, ч.3 КК України, по якій на частку вказаної квартири було накладено арешт, було у 2007 році направлено до Білгород-Дністровського міськрайонного суду, де розглянуто та винесено вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по скоєним злочинам (а.с.21).

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області про звільнення майна з-під арешту, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 21 листопада 2014 року помер брат ОСОБА_1 ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 3967312, виданим 21 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за № 1374 (а.с.8).

ОСОБА_3 на праві власності належала 1/3 частка квартири №11 житлового будинку по вул. Сонячній м. Білгород-Дністровський Одеської області.

У встановлений законом шестимісячний термін ОСОБА_1 звернувся до Білгород- Дністровської міської держаної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини за законом. Однак, у звязку з тим, що 24 липня 2007 року на підставі Постанови слідчого відділу Білгород-Дністровського МВ ГУ МВС України в Одеській області про накладення арешту на майно від 23 червня 2007 року було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3. Рекомендовано звернутись до суду.

Відповідно до постанови слідчого відділу Білгород-Дністровського MB ГУ України в Одеській області ОСОБА_4 від 23 червня 2007року в межах кримінальної справи №9, порушеної за фактом розбійного нападу, за ознаками ч.2 ст.185 КК України, накладено арешт на майно та інші цінності, що належать ОСОБА_3 (а.с.10).

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 серпня 2007 року по справі № 1-589, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3 КК України, та призначено остаточне покарання у вигляді 3 років та 4 місяців позбавлення волі. Також, зазначеним вироком було задоволено цивільні позови ОСОБА_5 на суму 1 900 гривень, та ОСОБА_6 на суму 2 750 гривень (а.с.11-12).

Тому, позивач позбавлений права скасувати заходи забезпечення позову, накладених постановою слідчого відділу Білгород-Дністровського MB ГУ України в Одеській області ОСОБА_4 від 23 червня 2007року в межах кримінальної справи №9, та був вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов'язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися.

У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було.

Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, ОСОБА_1 на даний час позбавлений права вступити у спадщину після померлого брата ОСОБА_3 у зв'язку із накладенням арешту на все його майно.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику у справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності, так і не праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Відповідно до ч.2 ст.114 Цивільного процесуального кодексу України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області про звільнення майна з-під арешту у повній мірі відповідають ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316-317, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та судовій практиці.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області про звільнення майна з-під арешту підлягає задоволенню.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 15, 16, 316-317, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 16, 60, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого відділу Білгород-Дністровського MB ГУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_2 від 23 червня 2007 року в межах кримінальної справи № 9 (справа № 1-589) на 1/3 частку квартири № 11 в житловому будинку № 7 по вулиці Сонячній, що розташований в місті Білгород-Дністровський Одеської області, що належала померлому 18.11.2014 року ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко