Справа № 265/4017/15-ц
Провадження № 2/265/1804/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 вересня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко О.В.,

при секретарі Бабенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року позивач, Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа», в особі представника ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією.

Ухвалою суду від 18 вересня 2015 року відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 замінено належним, ОСОБА_1

В обґрунтування первісних заявлених вимог представник позивача посилалась на те, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № 431975), опалювальна площа 48,00 кв.м. У порушення діючих законодавчих та нормативних актів, відповідачі не у повному обсязі здійснювали оплату послуг позивача, в результаті чого за період з 01 вересня 2008 року по 01 лютого 2015 року утворилась заборгованість в сумі 15925,85 гривень. Щомісячно, при отриманні квитанцій відповідачі повідомлялись про наявність заборгованості та необхідність її оплати, однак до теперішнього часу оплата не здійснена. З метою захисту своїх інтересів і на підставі ст. 96 ЦПК України, позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з заявою про видачу судового наказу. Ухвалою суду від 06 квітня 2015 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу було відмовлено. Посилаючись на діюче законодавство, просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01 вересня 2008 року по 01 лютого 2015 року в сумі 15925,85 гривень, 3% річних в сумі 1294,53 гривень, інфляційні витрати в сумі 4238,16 гривень, а також судовий збір в розмірі 243,60 гривні.

17 вересня 2015 року до суду надійшла заява представника позивача за довіреністю ОСОБА_2, в якій вона зазначила, що в ході розгляду справи було встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, тому просить стягнути відшукувану заборгованість саме з нього.

Представник позивача ОСОБА_2, діюча на підставі довіреності, у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, в наступні судові засідання не прибула, надіславши заяви про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач до суду не прибув. Судова повістка про виклик до суду надсилалась за зареєстрованою адресою його проживання рекомендованим листом із повідомленням, що відповідає положенням ч. 5 ст. 74 ЦПК України, однак конверти повертались поштовим відділенням на адресу суду за закінченням строку зберігання.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 23 квітня 1993 року до 10 вересня 2010 року був зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, та з 12 грудня 2008 року є власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності № 655123 від 12 грудня 2008 року, що підтверджується копією особового рахунку № 47015 (а.с. 32) та даними Маріупольського бюро технічної інвентаризації (повідомлення від 27 липня 2015 року, № 167, а.с. 33).

У квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_3 (невістка) (копія особового рахунку № 4715, а.с. 32).

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У відповідності до ч. 5 п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року №1198, споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14.

Як вбачається з розшифровки особового рахунку № 431975 за адресою: АДРЕСА_1, заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01 вересня 2008 року по 01 лютого 2015 року становить 15925,85 гривень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є по суті грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги, суд вважає, що на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Як вбачається з доданих до позову розрахунків, сума інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання становить 4238,16 гривень, 3% річних від простроченої суми становить 1294,53 гривень.

Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач жодного разу до судового засідання не з'явився, не побажавши тим самим приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання нею своїх зобов'язань з оплати послуг позивача, або ініціювання застосування судом строку позовної давності.

Таким чином, з відповідача на користь ККП «Маріупольтепломережа» підлягає стягненню заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01 вересня 2008 року по 01 лютого 2015 року в сумі 15925,85 гривень, інфляційні витрати в сумі 4238,16 гривень, а також 3% річних від простроченої суми в сумі 1294,53гривень.

За положеннями ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 243,60 гривень

На підставі ст. ст. 509, 625 ЦК України, ст. 13,19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги", Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року №1198, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» () заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01 вересня 2008 року по 01 лютого 2015 року в сумі 15925 (пятнадцять тисяч девятсот двадцять пять) гривень 85 копійок, інфляційні витрати в сумі 4238 (чотири тисячі двісті тридцять вісім) гривень 16 копійок, 3% річних від простроченої суми в сумі 1294 (одна тисяча двісті девяносто чотири) гривні 53 копійки, а також судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги, яка має бути подана до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні при розгляді справи мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя