У Х В А Л А

"14" грудня 2015 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Жарікова О. В. , розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження та проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,-

В С ТА Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулась ОСОБА_3, як представник ОСОБА_1 з заявою від імені ОСОБА_1 про встановлення факту народження та проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ЦПК України. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ЦПК України постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Подана заява не відповідає вимогам ст.119,120 ЦПК України.

Так відповідно до ч.3 ст.119 ЦПК України, позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання.

В поданій від імені ОСОБА_4 заяві про встановлення факту народження та проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не зазначено дати її подання.

Відповідно до вимог ст. 258 ЦПК України в заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Звертаючись до суду з вказаною заявою заявник не зазначає, з якою метою йому необхідно встановити вказані в заяві факти.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам слід мати на увазі, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатись у порядку, передбаченому ЦПК України, за участю заявників і заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЦПК у справах окремого провадження особами, які беруть участь у справі, є заявники, інші заінтересовані особи, їхні представники.

Всупереч наведеному, заявник у своїй заяві про встановлення фактів, взагалі не зазначає заінтересованих осіб, та не надає копії заяви та додатків для заінтересованої особи, як це передбачено ч.1 ст.120 ЦПК України.

Крім того, відповідно до розяснень наданих у п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору.

Відповідно до п.12,13 вказаної Постанови, у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

В прохальній частині поданої заяви міститься дві вимоги, тому заявнику необхідно було сплатити 487 грн. 20 коп. судового збору.

Суд звертає увагу на той факт, що у доданій до заяви квитанції про сплату судового збору на суму 487 грн. 20 коп. №104 від 23.10.2015 року, платником вказана ОСОБА_3, при тому, що в графі «призначення платежу», чітко зазначено за що ОСОБА_3 сплачено судовий збір, а саме «за позовом ОСОБА_3М.».

Однак, відповідно до розяснень наданих у п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судовий збір сплачується до територіальних органів Державної казначейської служби України; платники судового збору у платіжних документах на перерахування судового збору повинні в рядку "одержувач" зазначити найменування територіального органу Державної казначейської служби України за місцем знаходження суду, який розглядає справу. Якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява (скарга) залишається без руху. При цьому у відповідній ухвалі суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору.

За викладених обставин, ОСОБА_3 маючи намір сплатити судовий збір за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження та проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, повинна була б у графі «призначення платежу» вказати « судовий збір за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження та проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1».

Таким чином, суд позбавлений можливості дійти висновку, що ОСОБА_3 сплатила судовий збір 487 грн. 20 коп. згідно квитанції №104 від 23.10.2015 року, саме за заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження та проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи зазначені недоліки та наведені вимоги закону, ухвалою суду від 29.10.2015 року вказану заяву залишено без руху з наданням строку для усунення зазначених недоліків. Названа ухвала суду отримана представником заявника ОСОБА_3 16.11.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

01.12.2015 року канцелярією суду зареєстровано заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про повернення заяви до відкриття провадження. Названа заява після реєстрації передана судді 14.12.2015 року.

Відповідно до ч.2 ст.121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.121 ЦПК України, заява повертається у випадку коли позивач до відкриття провадження у справі подав заяву про повернення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне повернути подану заяву про встановлення факту з всіма додатками до неї та суму сплаченого судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись ст.121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження та проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 повернути заявнику та представнику заявника.

Повернути ОСОБА_3 понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 487,20 грн. згідно квитанції №104 від 23 жовтня 2015 року.

Розяснити заявнику та представнику заявника, що повернення заяви не позбавляє права на повторне звернення до суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_5