Справа №587/107/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2377/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Дубровної В. В. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська»

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості по орендній платі та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_3 про відшкодування упущеної вигоди, повернення сплаченої орендної плати за 2013 рік та розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 02 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ТОВ АФ «Косівщинська» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність систематичної несплати орендної плати та вини відповідача у порушенні зобов'язання. Вважає, що судом не належним чином застосовано умови договору оренди землі, що стосується нарахування та виплати орендної плати позивачу за користування його земельною ділянкою.

В апеляційній скарзі ТОВ АФ «Косівщинська», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ТОВ АФ «Косівщинська» скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що передана ТОВ АФ «Косівщинська» земельна ділянка протягом 2013-2014 років використовувалась ТОВ «АВІС-УКРАЇНА», в звязку з чим ТОВ АФ «Косівщинська» має право на відшкодування упущеної вигоди, повернення сплаченої орендної плати за 2013 рік та розірвання договору оренди землі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ АФ «Косівщинська» - ОСОБА_5, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, підтримав скаргу ТОВ АФ «Косівщинська», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого 24 січня 2000 року на підставі рішення Косівщинської сільської ради Сумського району, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 10).

05 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ АФ «Косівщинська» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_3 надала ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,72 га, яка розташована на території Косівщинської сільської ради (а.с. 11-13).

11 грудня 2006 року вищевказаний договір оренди землі було зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 04 ( а.с. 14).

Земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно Акту приймання - передачі від 12 грудня 2006 року (а.с. 15).

Відповідно до умов договору, ОСОБА_3 надала вказану земельну ділянку ТОВ АФ «Косівщинська» в користування строком на 5 років (п. 8 договору) на умовах сплати даним товариством орендної плати у розмірі 442 грн., що становить 1,5% від грошової оцінки землі (п.10 договору) і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця (п.12 договору ); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.11 договору).

Крім того, п. 14 цього договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, а пункт 21 договору передбачає, що у разі несплати орендної плати у строки визначені Договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від невиплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 36 вказаного Договору його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

01 січня 2009 року між позивачем та відповідачем до вищевказаного Договору оренди землі було укладено Додатковий договір, який 04 жовтня 2010 року за №77 зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с. 16).

Пунктом 1.2 цього додаткового Договору викладено в новій редакції п. 8 Договору оренди землі та строк оренди збільшено до 10 років, а пунктом 1.3 Додаткового договору внесено зміни до п. 9 Договору оренди землі та визначено, що орендна плата вноситься в розмірі 1083 грн. 75 коп. за рік, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю) (а.с. 16).

Як вбачається з видаткових касових ордерів від 10 грудня 2013 року №101236 та №101235, ОСОБА_3 10 грудня 2013 року було перераховано 3441 грн. 78 коп. орендної плати за 2011, 2012 і 2013 роки (а.с. 46,47).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, місцевий суд виходив з того, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 і за 2012 роки була їй виплачена із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі з урахуванням інфляційних збитків та пені. Суд вважав, що факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може бути у даному випадку свідчити про систематичне невиконання стороною договору договірних зобовязань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Вичерпний перелік підстав для припинення та примусового припинення права користування земельною ділянкою, що не підлягає розширеному тлумаченню, визначений статтями 141, 143 Земельного кодексу України.

Зокрема, п. «д» ст. 141 ЗК України як підстава для припинення права користування земельною ділянкою передбачена систематична несплата орендної плати.

Із положень ст. 13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, вбачається, що договір оренди землі - це договір, згідно з яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Розмір, форма та строки орендної плати за землю, які відповідно до ст. 21 цього Закону встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Обов'язки та права сторін договору визначені статтями 24 і 25 даного Закону та умовами договору. Так, в силу ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець вправі, зокрема, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 і за 2012 роки їй виплачена 10 грудня 2013 року, тобто із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі з нарахуванням інфляційних та пені (а.с. 46,47).

На підтвердження розміру орендної плати, яка відповідно до умов укладеного договору підлягала нарахуванню та виплаті ОСОБА_3, суд першої інстанції навів відповідні розрахунки, які позивачем не спростовані.

Загальна сума розміру орендної плати за 2011-2013 роки з урахуванням індексу інфляції та пені за вирахуванням податку з доходів фізичних осіб становить 2958 грн. 14 коп.

Позивачу ж фактично виплачено 3441 грн. 78 коп., що більше ніж належало до сплати.

Судом було встановлено, що на день звернення до суду з даним позовом права позивача фактично були відновлені, у подальшому аналогічних порушень відповідачем допущено не було.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що в даному випадку відсутній факт систематичного невиконання відповідачем договірних зобовязань, який міг би бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

Таким чином, фактів систематичної несплати ТОВ АФ «Косівщинська» орендної плати та фактів невиконання відповідачем обовязків, передбачених статтями 24 і 25 Закону «Про оренду землі», судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 з приводу нарахування щорічного платежу орендної плати з урахуванням індексу інфляції, який повинен розраховуватись, починаючи з 2006 року, не ґрунтуються на законі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд виходив з того, що ТОВ АФ «Косівщинська» не надало суду доказів на підтвердження порушення його прав і завдання збитків.

З матеріалів справи вбачається, що під час дії договору оренди, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ АФ «Косівщинська», 22 вересня 2010 року позивач уклала договір оренди цієї ж земельної ділянки з ТОВ «АВІС-УКРАЇНА», який був зареєстрований у державному реєстрі 21 грудня 2012 року за №09692 (а.с. 144-145).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року по справі за позовом ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» до управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області, треті особи ТОВ «АВІС-УКРАЇНА», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеної між ТОВ «АВІС-УКРАЇНА» та ОСОБА_3 (а.с. 101-103).

Вказана постанова була залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року і набрала законної сили (а.с.104-108).

Під час розгляду цієї справи ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» надавало докази на підтвердження того факту, що саме воно обробляло спірну земельну ділянку ОСОБА_3 протягом 2013-2014 років.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про оренду землі» збитками вважаються, зокрема, доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди можуть бути відшкодовані тільки ті доходи, які б могли бути реально отримані.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано відповідачем, що земельна ділянка ОСОБА_3 в натурі не виділялася, вона знаходиться в єдиному земельному масиві, який був переданий в оренду на підставі договорів оренди, відтак, визначити реальний розмір прибутку, який можна було б отримати від обробітку спірної земельної ділянки, неможливо.

Крім того, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало належних доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки планувало засіяти в 2013 - 2014 роках саме соняшником і озимою пшеницею, а не іншими культурами.

В той же час зі звіту форми №4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2013 року» вбачається, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на орендованих землях, в тому числі і на земельній ділянці ОСОБА_3, окрім іншого, вирощувало багаторічні трави, а саме люцерну на сіно, зелений корм, силос (а.с. 172-173).

Оскільки ТОВ Агрофірма «Косівщинська» не довело, що не обробляло та не могло обробляти протягом 2013, 2014 років земельну ділянку ОСОБА_3, відповідно відсутні правові підстави для повернення сплаченої ТОВ Агрофірма «Косівщинська» на користь ОСОБА_3 орендної плати за 2013 рік.

Для застосування такої міри відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) наявність реальних збитків (зокрема неодержаних кредитором доходів); 2) протиправність поведінки боржника ; 3) причинний зв'язок між протиправними діями боржника та збитками; 4) вина боржника (психічне ставлення особи до своєї неправомірної поведінки та її наслідків).

За відсутності хоча б одного з елементів цивільного правопорушення цивільна відповідальність у вигляді стягнення збитків не може бути застосована.

Так, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало жодних доказів можливості отримання реальних доходів. Натомість надало лише розраховані за середніми статистичними показниками уявні розрахунки бажаних, але не реальних доходів, які начебто могло б отримати.

Таким чином, у даному випадку відсутній склад цивільного правопорушення, а отже і не може бути застосований до ОСОБА_3 такий вид відповідальності, як стягнення збитків (упущеної вигоди). З заявлених підстав позов ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційних скарг, на думку колегії суддів, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законними і обґрунтованими, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» відхилити, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -