Провадження № 22-ц/780/2098/15 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 52 13.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Данілова О.М.,

при секретарі Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року позивач був поновлений на роботі на посаді старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників) у вагонній дільниці станції «Київ-Пасажирський» ДТГО «Південно-Західна залізниця». Суд допустив негайне виконання рішення. Відповідач тривалий час не виконував його. 6 листопада 2014 року в.о. начальника вагонної дільниці станції «Київ-Пасажирський» ДТГО «Південно-Західна залізниця» видав наказ № 4693/ос про поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників). Позивач просить суд стягнути з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 80679 гривень 80 копійок.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали позов та просили суд задовольнити його.

Представник відповідача ОСОБА_4 не визнав позов та заперечував проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилалась на те, що право працівника бути поновленим на роботі має приватний характер, воно не може бути реалізоване без волевиявлення працівника. ОСОБА_2 не звертався до відповідача з заявою про поновлення його на роботі. 28 січня 2014 року ДТГО «Південно-Західна залізниця» отримала копію постанови державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 24 січня 2014 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про поновлення позивача на роботі. Однак на той час посада старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників) у вагонній дільниці станції «Київ-Пасажирський» була зайнята ОСОБА_5, який перебував у щорічній оплачуваній відпустці. Тому 29 січня 2014 року ДТГО «Південно-Західна залізниця» звернулась до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві з заявою, в якій просила державного виконавця відкласти виконавчі дії та звернутись до суду з заявою про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення суду. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 7 лютого 2014 року був встановлений спосіб і порядок виконання рішення суду: на вагонну дільницю станції «Київ-Пасажирський» був покладений обов'язок негайно видати наказ про поновлення ОСОБА_2 на роботі незалежно від перебування ОСОБА_5 у відпустці. Помилкова заміна боржника у виконавчому провадженні унеможливила подальше виконання рішення суду.

Крім того, 10 квітня 2014 року Апеляційний суд Київської області скасував рішення суду та ухвалив нове рішення, яким відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позову про поновлення його на роботі. В той же день відповідач подав до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві заяву про закінчення виконавчого провадження. Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 11 квітня 2014 року виконавче провадження було закінчено. Однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 серпня 2014 року було скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2014 року, а цивільна справа була направлена до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 9 жовтня 2014 року було залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року. Тому 29 жовтня 2014 року старший державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про поновлення ОСОБА_2 на роботі. 6 листопада 2014 року ДТГО «Південно-Західна залізниця» отримала копію цієї постанови. В той же день в.о. начальника вагонної дільниці станції «Київ-Пасажирський» прийняв наказ про поновлення позивача на роботі. Ці обставини свідчать про те, що ДТГО «Південно-Західна залізниця» не затримувала виконання рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі. Тому представник відповідача ОСОБА_4 просила суд відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року позов ОСОБА_2 до державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі задоволено частково.

Стягнуто з державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 18602 гривні 40 копійок.

У задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку в більшому розмірі відмовлено.

Стягнуто з державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 186 гривень 05 копійок.

Не погоджуючись із висновком, наведеним в рішенні суду, апелянт звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року (а.с. 11-13) ОСОБА_2 був поновлений на роботі на посаді старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників) у вагонній дільниці станції «Київ-Пасажирський» ДТГО «Південно-Західна залізниця».

Суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

За правилом ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника орган, який розглядав трудовий спір, виносить рішення про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Встановлено, що 17 січня 2014 року представник відповідача ОСОБА_4 приймала участь у розгляді цивільної справи та була присутньою під час оголошення рішення про поновлення позивача на роботі. Тому перебіг строку виконання цього рішення суду розпочався саме 17 січня 2014 року.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ДТГО «Південно-західна залізниця» своєчасно поновила позивача на роботі на посаді старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників) у вагонній дільниці станції «Київ-Пасажирський».

З огляду на ці обставини колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Ухилення відповідача від виконання рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі становить пряме порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ця обставина є додатковою підставою для стягнення з ДТГО «Південно-Західна залізниця» середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

В матеріалах цивільної справи міститься копія листа № 10/06/186-11 від 6 січня 2011 року (а.с. 49), відповідно до якого право працівника бути поновленим на роботі має приватний характер, воно не може бути реалізоване без волевиявлення працівника. Крім того, зі штампу на супровідному листі (а.с. 34) вбачається, що 28 січня 2014 року ДТГО «Південно-Західна залізниця» отримала копію постанови державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 24 січня 2014 року (а.с. 35) про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про поновлення позивача на роботі. Дійсно, 29 січня 2014 року ДТГО «Південно-Західна залізниця» звернулась до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві з заявою (а.с. 36-37), в якій просила державного виконавця відкласти виконавчі дії та звернутись до суду з заявою про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення суду. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 7 лютого 2014 року (а.с. 38-39) був встановлений спосіб і порядок виконання рішення суду: на вагонну дільницю станції «Київ-Пасажирський» був покладений обов'язок негайно видати наказ про поновлення ОСОБА_2 на роботі незалежно від перебування ОСОБА_5 у відпустці.

Відповідно до ч. 1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 3 ст.58 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Встановлено, що Законом України «Про виконавче провадження» та КЗпП України, не передбачений обов'язок незаконно звільненого працівника додатково подавати роботодавцю заяву про поновлення його на роботі. Крім того, відповідачу було відомо про рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на роботі. Однак замість того, щоб вчасно запропонувати ОСОБА_5 іншу роботу, ДТГО «Південно-Західна залізниця» надала йому щорічну оплачувану відпустку та у такий спосіб штучно створила перешкоди виконанню рішення про поновлення позивача на роботі.

Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що викладені вище докази, якими відповідач доводить обґрунтованість своїх заперечень, є неналежними доказами. Саме на цій підставі суд оцінив їх критично.

Однак 10 квітня 2014 року Апеляційний суд Київської області ухвалив рішення (а.с. 40-41), яким скасував рішення Бориспільського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року та відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позову про поновлення його на роботі. В той день припинився перебіг строку виконання рішення про поновлення позивача на роботі.

13 серпня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виніс ухвалу (а.с. 15-22), якою скасував рішення Апеляційного суду Киїської області від 10 квітня 2014 року, та направив цивільну справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. В той день повторно розпочався перебіг строку виконання рішення про поновлення позивача на роботі.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 9 жовтня 2014 року (а.с. 6-10) рішення Бориспільського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року залишено без змін. 6 листопада 2014 року в.о. начальника вагонної дільниці станції «Київ-Пасажирський» ДТГО «Південно-Західна залізниця» видав наказ № 4693/ос (а.с. 14) про поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників).

Таким чином, обов'язок поновити позивача на роботі існував в періоди часу з 17 січня 2014 року до 10 квітня 2014 року та з 13 серпня 2014 року до 6 листопада 2014 року. Крім того, 31 липня 2014 року в.о. начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» видав наказ № 467-н (а.с. 71-72), яким з 1 жовтня 2014 року встановив режим неповного робочого тижня з неробочими п'ятницями.

Тому колегія суддів вважає, що кількість робочих днів, які становлять вимушений прогул позивача, становить 115 робочих днів.

З довідки головного бухгалтера вагонної дільниці станції «Київ-Пасажирський» № 2215 від 31 грудня 2014 року (а.с. 56) вбачається, що розмір середньоденного заробітку ОСОБА_2 становить 161 гривню 76 копійок. Тому розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі становить 18602 гривні 40 копійок (115 днів * 161,76 грн.).

Відповідач відмовився добровільно сплатити ОСОБА_2 ці грошові кошти.

Колегія суддів вважає, що з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 18602 гривень 40 копійок.

В матеріалах цивільної справи також міститься довідка про доходи № 2483 від 14 жовтня 2013 року (а.с. 66), в якій вказані значно більші розміри заробітної плати позивача за два місяця, які передували звільнення його з роботи.

Однак допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який працює у вагонній дільниці станції «Київ-Пасажирський» на посаді головного бухгалтера, показав, що він складав обидві довідки про доходи позивача. В довідці про доходи № 2483 від 14 жовтня 2013 року вказані розміри заробітної плати ОСОБА_2, в які включені премії, лікарняні, відпускні та інші платежі, що не використовуються при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Достовірність даної інформації підтвердилась розрахунковими листками (а.с. 57, 58).

А тому, колегія суддів погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що довідка про доходи № 2483 від 14 жовтня 2013 року є неналежним доказом.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Встановлено, що за пред'явлення цього позову справляється судовий збір в розмірі 806 гривень 80 копійок. ОСОБА_2 звільнений від оплати судового збору. Пред'явлений позов задоволений частково: на 23,06 %, а тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про стягнення із ДТГО «Південно-західна залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 186 грн. 05 коп.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позов необхідно задовольнити частково, оскільки посилання відповідача в своїй апеляційній скарзі на тлумачення судом першої інстанції положень ст. 236 КЗпП України без врахування чинного законодавства є необґрунтованими, а обраний ним спосіб захисту судом своїх цивільних прав та інтересів, виходячи із положення ст.ст. 15, 16 ЦК України, є неналежним.

Підстав, для скасування рішення суду, передбачених вимогами ст. 309 ЦПК України, колегія суддів не встановила та апелянтом не доведена апеляційна скарга.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: