Справа № 307/984/15-ц
Провадження № 2/307/795/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Баник А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В позовній заяві представник зазначив, що згідно кредитного договору №MKLWGK00000016 від 13 січня 2006 року відповідачці ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 90000 гривень зі сплатою 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 січня 2016 року.

Також зазначив, що в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_1 18 січня 2006 року було укладено договір іпотеки, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. в реєстрі за №90, згідно до умов якого відповідачка надала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1.

В порушення укладених умов кредитного договору №MKLWGK00000016 від 13 січня 2006 року відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від взятих на себе зобов'язань, не погашає кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і станом на 24.02.2015 року її заборгованість перед банком становить 583609,86 гривень, з яких 76262,60 гривень - сума заборгованості за кредитом, 170298,66 гривень - сума заборгованості по відсотках за користування кредитом, 30780 гривень - сума заборгованості по комісії за користування кредитом, 306268,60 - сума заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Просить суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №MKLWGK00000016 від 13 січня 2006 року в розмірі 583609,86 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 який в цілій частині належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного житлового будинку ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити відповідачку ОСОБА_1 з житлового будинку, розташованого АДРЕСА_1

Представник позивача в судове засідання не з»явився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідачки ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав та додатково пояснив, що представник ПАТ КБ «Приватбанк» вже звертався з даним позовом в суд і той був залишений судом без розгляду. Вважає, що підстав для задоволення позову не має, оскільки одна зі сторін договору, зокрема представник банку, договір іпотеки від 18.01.2006 року не підписав, а тому договір іпотеки вважається не укладеним і звертати стягнення на майно не можна. Зазначив, що кредитний договір №MKLWGK00000016 від 13 січня 2006 року відповідачка ОСОБА_1 підписувала та кредитні кошти отримувала. Просить в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно умов кредитного договору №MKLWGK00000016 від 13 січня 2006 року, укладеному між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_1, останній було надано кредит в розмірі 90000 гривень 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 січня 2016 року, а відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором.

Також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором сторонами - ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_1 18 січня 2006 року було складено договір іпотеки, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. в реєстрі за №90, згідно до умов якого відповідачка мала б надати в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1, при цьому даний договір іпотеки представником іпотекодержателя ПАТ КБ «Приватбанк» не підписано.

Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до п.1 ст.611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов»зання настають правові наслідки встановлені договором. Відповідно до умов кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за користування кредитом.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позичальника від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

В судовому засіданні встановлено, що в порушення умов кредитного договору №MKLWGK00000016 від 13 січня 2006 року відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від взятих на себе зобов'язань, не погашає кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і станом на 24.02.2015 року її заборгованість перед банком становить 583609,86 гривень, з яких 76262,60 гривень - сума заборгованості за кредитом, 170298,66 гривень - сума заборгованості по відсотках за користування кредитом, 30780 гривень - сума заборгованості по комісії за користування кредитом, 306268,60 - сума заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що іпотека виникає в тому числі на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою виселення всіх громадян, що мешкають у ньому за винятками, встановленими законом.

В судовому засіданні встановлено, що при складанні договору іпотеки від 18 січня 2006 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. в реєстрі за №90, згідно до умов якого відповідачка мала б надати в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1, даний договір іпотеки не підписано представником іпотекодержателя ПАТ КБ «Приватбанк».

За змістом ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Враховуючи те, що при складанні договору іпотеки від 18 січня 2006 року не було дотримано його форми, у зв'язку з не підписанням даного договору представником іпотекодержателя ПАТ КБ «Приватбанк», суд вважає, що договір іпотеки від 18 січня 2006 року, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. в реєстрі за №90, на який посилається позивач, не є укладеним.

А тому вимоги позивача щодо звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №MKLWGK00000016 від 13 січня 2006 року в розмірі 583609,86 гривень на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 який в цілій частині належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного житлового будинку ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, є безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

За таких обставин не підлягають до задоволення і похідні вимоги позивача щодо виселення відповідачки ОСОБА_1 з житлового будинку, розташованого вулиці Шевченка, 26 в с. Діброва, Тячівського району, Закарпатської області

Інших належних і допустимих доказів в судовому засіданні сторонами не наведено.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Докази, згідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу, повинні бути належними і допустимими.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідачки ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача ПАТ КБ «Приватбанк».

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст.1, 3, 33 Закону України «Про іпотеку», ст..109 ЖК України, ст.ст. 526, 530, 611, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Г о л о в у ю ч и й: В.І. Бобрушко