АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

07 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Зайця Едуарда Петровича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року,

встановила:

у серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним Договір відступлення права вимоги за Кредитним договором від 02.06.2006 р., укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 та Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки від 02.06.2006 р., укладений 12.11.2013 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, посилаючись на те, що вказані договори не відповідають нормам закону.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 30 січня 2015 року позов було задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» - Заяць Е.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він 02.06.2006 р. уклав з АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого у цих правовідносинах є ПАТ «ОТП банк») Кредитний договір №RML-008/414/2006. Також того дня в якості забезпечення виконання було укладено Договір іпотеки. 07.11.2013 р. банк направив йому вимогу про погашення заборгованості, однак не чекаючи завершення строку для погашення заборгованості уклав 12.11.2013 р. з ОСОБА_2 Договори відступлення права вимоги за Кредитним договором та за Договором іпотеки. Позивач вважає, що вказаний договір про відступлення права вимоги від 12.11.2013 р. є недійсним, оскільки ОСОБА_2 не є суб'єктом надання фінансових послуг, не має індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, а тому не мав відповідного обсягу дієздатності на укладення такого правочину, а крім того, вимога не відповідає реальному стану розрахунків між сторонами, оскільки він 05.11.2013 р. здійснив платіж на суму 10 000 дол. США. В ході розгляду справи, позивач доповнив свої вимоги тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.02.2013 р. було стягнуто з нього та ОСОБА_6 заборгованість за вказаним договором в сумі 773 151, 30 грн. та 59 793,71 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 30 січня 2015 року позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що вказаний договір про відступлення права вимоги є договором факторингу, а тому ОСОБА_2, як фізична особа, не має права на здійснення фінансових операцій.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права та не відповідає встановленим по справі обставинам.

Як видно з матеріалів справи, оспорювані Договори про відступлення права вимоги, укладені між відповідачами, за своїми умовами відповідають вимога ст. 512-519 ЦК України. Сума боргового зобов'язання була визначена в еквіваленті за курсом НБУ в гривні.

Ототожнювати укладені Договори про відступлення права вимоги з договором факторингу, питання укладення та виконання якого регулюються ст.1077-1086 ЦК України, підстав немає. Для укладення договору про відступлення права ліцензія на здійснення фінансових послуг не потрібна. Тому суд першої інстанції безпідставно застосував до правовідносин, які виникли між сторонами норми Закону України «Про фінансові послуги та державне рулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та ст.1077-1086 ЦК України.

ПАТ «ОТП банк» 15.11.2013 р. направило ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги із зазначенням суми боргового зобов'язання - 111 876, 16 дол. США, що становить на день підписання еквівалент за курсом НБУ - 894 226, 15 грн. та 59 623, 17 грн. В цьому ж повідомленні було вказано всі необхідні дані про нового кредитора.

Наявність рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.02.2013 р. також не може бути підставою для визнання Договорів про відступлення права вимоги недійсними, оскільки рішення виконано не було, заборгованість не погашена і вимога була дійсною. Внесені позивачем кошти на погашення заборгованості 05.11.2013 р. були зараховані на особовий рахунок позивача.

Інших обставин, які могли б бути підставою для визнання вказаних договорів недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, позивачем не наведено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Зайця Едуарда Петровича задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 752/12937/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4184/2015

Головуючий у суді першої інстанції:Мирошниченко О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.