АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 197/455/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1432/К/15 суддя Ліснецький І.В.
Категорія - 48 (I) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Братіщевої Л.А., Савіної Г.О.

при секретарі - Петренко К.І.

за участі відповідача ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кри вому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Виконавчий комітет Інгулецької районної в місті ради як орган опіки та піклування, орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення моральної шкоди, в якому просила відібрати у відповідача малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати її матері ОСОБА_2; а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 3000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем ОСОБА_1 вона проживала у цивільному шлюбі, в період якого народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейні відносини з ОСОБА_1 припинені з червня 2014 року. Після припинення сімейних відносин між ними неповнолітня - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилась проживати з матір'ю - ОСОБА_2, перебувала на її утриманні та вихованні. Вона отримує пенсію на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 в сумі 1300 грн. 06 січня 2015 року рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу з ОСОБА_1 на її користь стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Відповідно до довідки про склад сім'ї неповнолітня ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 разом з позивачкою. 18 лютого 2015 року батько дитини - ОСОБА_1 самовільно, без її відома та згоди забрав дочку зі школи та їй не повернув. Дитину повертати відмовляється, утримує її у себе без її згоди, фактично самовільно змінив місце проживання неповнолітньої - ОСОБА_5 Неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом дитинства, вроджений порок серця, перенесла операцію на серці, вона потребує підвищеного догляду. Своїми неправомірними діями відповідач свідомо шкодить здоров'ю доньки може мати незворотні наслідки для дитини. Дочку відповідач використовує як засіб помсти позивачці, у зв'язку з тим, що вона відмовилась спільно з ним проживати, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій. Дочка потребує додаткових індивідуальних занять для розвитку мовлення, якими позивач з нею займалась. Крім того, дочка потребує материнського піклування в силу свого віку, хвороби, жіночої статті. Відповідач в добровільному порядку повертати дитину їй не бажає. ОСОБА_1 не має постійного заробітку, власного житла, зловживає спиртними напоями, судимий.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на те, що судом першої інстанції було спотворено пояснення свідка ОСОБА_8, надані нею в судовому засіданні. Зауважив, що поясненнями свідків доведено, що за час проживання дитини з ним в дитини покращилась успішність, вона почала краще навчатись та розвиватись. Зазначив, що рішенням органу опіки та піклування було визначено місце проживання дитини з батьком. Вважає, що судом проігноровано особисте бажання дитини проживати разом з батьком.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, від цивільного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 27 червня 2006 року (а.с.3).

З довідки об'єднання співробітників багатоквартирного будинку «Інгулець -36» вбачається, що по АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_6 - власник, її чоловік ОСОБА_9, донька ОСОБА_2 та онука ОСОБА_5 (а.с.71).

Згідно договору про оренду від 22 липня 2014 року ОСОБА_2 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 108).

Згідно характеристики депутата Миколаївської селищної ради ОСОБА_1 характеризується позитивно, займається вихованням доньки, проживає в АДРЕСА_2 з січня 2015 року (а.с. 40).

Актом обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 по вул. Центральній, с. Карпівка, затвердженого Директором Криворізької КЗШ I-III ступенів №99 зафіксовано, що ОСОБА_1 проживає у вказаному будинку із матір'ю ОСОБА_10, яка є пенсіонеркою, для дитини є всі умови для проживання та розвитку (а.с. 41).

Згідно вироку від 21 березня 2013 року ОСОБА_1 судимий, судимість не знята та не погашена (а.с. 32-34).

Згідно витягу з протоколу від 17 квітня 2014 року №379-б дитина ОСОБА_5 хвора та потребує індивідуального навчання (а.с. 91).

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторонами було фактично визначено місце проживання дитини з позивачкою, де малолітня ОСОБА_5 зареєстрована та тривалий час проживала з матір'ю, з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини. 18 лютого 2015 року відповідач забрав дитину зі школи, та не повернув матері, не звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком змінив попереднє місце проживання дитини, в зв'язку з чим позивачка звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції враховував інтереси дитини, яка згідно Декларації прав дитини не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частина 1 статті 141 Сімейного кодексу України встановлює, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 161 СК під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд має керуватися принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 р., відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Тож в розумінні вказаного принципу Декларації мати має переважне право щодо проживання дитини нею, при вирішенні спору щодо визначення місця проживання дитини.

При цьому слід зауважити, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

Судом першої інстанції не встановлено передбачених ч. 2 ст. 161 СК України чи будь-яких виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з її матір'ю. Судом встановлено, що позивачка тривалий час належний чим виконувала батьківські обов'язки, займалась її вихованням, навчанням, матеріальним утриманням, турбувалась про її розвиток та здоров'я, створила належні умови для проживання дитини, забезпечена житлом, не страждає на алкогольну чи наркотичну залежність, не притягувалась до відповідальності.

Також суд першої інстанції приймав до уваги інтереси малолітньої, враховуючи вік дитини, особисту прихильності дитини до батьків та ставлення кожного з них до виконання своїх батьківських обов'язків, те, що відповідач позитивно характеризується за місцем проживання, проте притягувався до кримінальної відповідальності, дитині вкрай необхідна материнська турбота, з моменту народження позивачка опікувалась дитиною, що являється звичним для дитини, позбавлення материнської турботи негативно впливає на психологічний стан дитини.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов вірного висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 з матір'ю, оскільки це відповідатиме інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо ігнорування судом особистого бажання дитини щодо проживання з батьком, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в розумінні ст. 161 СК України бажання дитини та її особиста прихильність до кожного з батьків не є вирішальним фактором при вирішення спорів даної категорії справ.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції рішення органу опіки та піклування Інгулецької районної в місті ради, яким було визначено місце проживання дитини з відповідачем, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вважає, що вказаним рішенням не було враховано інтереси дитини, а також принцип Декларації з прав дитини про недоцільність розлучення матері із дитиною.

В іншій частині рішення не оскаржено.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача повинна бути залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції, на підставі ст. 308 ЦПК України, залишене без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: