Справа № 299/4643/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 11 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третьою особою без самостійних вимог є : ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеним позовом та просила здійснити поділ спільно сумісного майна подружжя та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Виноградівського районного суду від 11 березня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково.

ОСОБА_1 подала на рішення суду апеляційну скаргу в якій ставить вимогу перед апеляційною інстанцією про скасування такого в частині відхилених вимог та ухвалення нового рішення про задоволення цих позовних вимог. Скаргу мотивує тим, що рішення ухвалено в порушення вимог норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала, вимоги скарги та просила задовольнити таку, виходячи з наведених доводів.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з'явився, але про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить заява його представника ОСОБА_4 щодо відкладення розгляду справи, так-як зайнятий в іншій справі в приміщенні апеляційного суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності ОСОБА_2.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що позивачкою не надано жодних доказів того, що подружжям за час шлюбу було придбано дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 та легковий автомобіль марки "Фольксваген Гольф". Витрати у сумі 35275 грн., понесені сторонами на ремонт квартири АДРЕСА_2, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 не можуть бути предметом розгляду в порядку поділу, оскільки дана квартира їм не належить. Факт придбання сторонами в шлюбі 15 м3. дерева, газової плити, пилососа та мікрохвильової печі не знайшов свого підтвердження належними доказами. Заподіяння моральної шкоди, яка виявилась в неповідомленні відповідачем позивачці про стан свого здоров'я не знайшло свого доведення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка бере участь у справі та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. А звідси, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виникає спір.

ОСОБА_1 просила виділити їй зі спільного сумісного майна також земельну ділянку площею 0,0798 га. по АДРЕСА_1, стягнути грошову компенсацію в сумі 45992,50 гривні та стягнути 10000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ОСОБА_2 надано земельну ділянку площею 0,0798 га. по АДРЕСА_1, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 28.07.2011 року та зареєстрованого 08.10.2012 року, а.с. 16.

Як пояснила, колегії суддів ОСОБА_1, зазначена земельна ділянка є вільною від забудови.

А зважуючи на роз'яснення наведені в п. 182 постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року за № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Оскільки, зазначена земельна ділянка одержана ОСОБА_2 із земельного фонду, а тому, така не являється спільною сумісною власністю подружжя, так-як не являється майном яке нажите подружжям у шлюбі.

Вимога про стягнення грошової компенсації за частку в легковому автомобілі марки "Фольксваген Гольф" не знайшла свого ствердження.

З матеріалів справи слідує, і це визнається апелянткою, що зазначений ТЗ ще до припинення шлюбних стосунків був відчужений відповідачем, який до того ж не мав державної реєстрації на території України, так-як перебував на реєстрації в Чеській Республіці. Відповідач зазначив, що грошові кошти від реалізації ТЗ використав на потреби сім'ї.

А відповідно до роз'яснення яке міститься в абзаці 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи.

Оскільки на час розгляду спору між сторонами відсутній у них у наявності даний ТЗ, а тому, вимога про стягнення грошової компенсації за частку в легковому автомобілі марки "Фольксваген Гольф" не підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 також пояснила, що її сім'я проживала в квартири АДРЕСА_2, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3. У квартирі було зроблено ремонт за спільні кошти на який витрачено грошові кошти на загальну суму 35275 гривень.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.04.1992 року, ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_5 трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, а.с. 47-48.

Як зазначено в ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Та власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

А ч. 2 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни в квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Виходячи із припису положень ст. 187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Внаслідок ремонтних робіт у згаданій квартирі, було замінено вікна, паркет, опалення, проведено внутрішні оздоблення та інші роботи. Які за своєю суттю є складовими частинами квартири як єдиного цілого.

Тому, виходячи із сукупності наведених правових норм, колегія суддів дійшла до думки, що здійснені ремонтні роботи в квартирі є її складовою частиною, які не можуть бути відокремлені від неї без її пошкодження та істотного знецінення вартості такої.

Таким чином, дані роботи здійснені в ході ремонту квартири не можуть бути самостійним об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки, являються складовою частиною квартири, яка на праві власності належить ОСОБА_3, а не сторонам у справі. В той же час, позивачка не зверталась в суд із позовом про відшкодування витрат понесених на покращення чужого майна.

Не знайшли свого доведення і вимоги стосовно компенсації вартості земельних ділянок по АДРЕСА_1. Оскільки, відсутні правовстановлюючі документи на придбання таких сторонами під час шлюбу та за яку вартість. А матеріалами страви доведено, що такі земельні ділянки належать на праві власності ОСОБА_3, що стверджується відповідними Державними актами, а.с. 53 і на звороті, 54 і на звороті.

У ході судового розгляду, відповідач заперечував факт придбання під час шлюбу 15 м3 дерева, яке належить ОСОБА_6., брату його матері. А газову плиту, пилосос та мікрохвильову піч не купляли. Та позивачкою дані заперечення не спростовано належними та допустимими доказами, що свідчить про не доведення даної вимоги.

Крім поділу спільного сумісного майна подружжя, ОСОБА_1 заявила також вимогу про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 приховав від неї свій стан здоров'я перед укладенням шлюбу. Оскільки, відповідач тяжко хворів під час спільного проживання, а тому, зазнала моральних страждань, так-як вимушена була докладати значних зусиль для забезпечення його лікування та хвилювалась із цього приводу за його стан здоров'я.

Згідно вимог ч.ч. 1 і 2 ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

А як передбачено ч.ч. 1 і 5 ст. 30 СК України - наречені зобов'язані повідомити один одного про стан свого здоров'я. Приховування відомостей про стан здоров'я одним із наречених, наслідком чого може стати (стало) порушення фізичного або психічного здоров'я іншого нареченого, чи їхніх нащадків, може бути підставою для визнання шлюбу недійсним.

Аналіз зазначених норм у їх сукупності не свідчить про ту обставину, що неповідомлення одним із подружжя іншого про стан свого здоров'я, являється підставою для відшкодування моральної шкоди. Оскільки, таке порушення може бути підставою для визнання шлюбу недійсним за наявності порушення фізичного або психічного здоров'я іншого з подружжя.

У той же час, позивачкою не надано беззаперечних доказів того, що на час укладення шлюбу, а це - 22.07.2006 р. відповідач приховав перед нею відомості про стан свого здоров'я. І крім цього, відсутні докази, які б свідчили, що внаслідок приховання відомостей про стан здоров'я відповідача, позивачка зазнала порушень свого фізичного або психічного здоров'я.

Зважуючи на зазначене, вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною.

А звідси, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що таку слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, без змін.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 11 березня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили .

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________