АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження№22-ц/790/4421/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 640/3435/15-ц Руднєва О.О.
Категорія: - договірні Доповідач -Коровін С.Г
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого: - Коровіна С.Г.

Суддів : - Коваленко І.П..

Овсяннікової А.І.

При секретарі: - Огарьовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» Актив-банк» через уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в особі представника Ревка Сергія Володимировича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» «Актив - банк» до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки , за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив - банк», через уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації до ОСОБА_9, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8, приватний нотаріус Реброва Ірина Сергіївна, приватний нотаріус Ліпінська Ілона Едуардівна про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 26 жовтня 2012 року та договору дарування від 13 грудня 2012 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк» Актив-банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач посилався на те, що 28.05.2008 року між ПАТ «Комерційний банк» «Актив - банк» (раніше ВАТ«Комерційний банк» «Актив - банк» та ОСОБА_8 укладено іпотечний договір, як майнову поруку щодо виконання зобов'язання за говором №913.1.08/Д(С)-12 від 28.05.2008 року. Предметом іпотеки за цим договором є квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_8 перестав виконувати свої зобов'язання перед банком і позивач просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 перед банком за кредитним договором №913.1.08/Д(С)-12 від 28.05.2008 року, яка складала 471273,48 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - за цим договором - квартиру АДРЕСА_2, що належить майновому поручителю ОСОБА_7, встановивши початкову ціну на квартиру на рівні не нижчої за звичайні ціни такого майна.

ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом про встановлення факту придбання майна вільного від обтяження. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2014 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив - банк» відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.07.2014 року зазначене рішення було залишене без змін. ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22.10.2014 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2014 року та ухвала Апеляційного Суду Харківської області від 02.07.2014 року скасовані в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив - банк» з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації 17.10.2014 року звернувся з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8, приватний нотаріус Реброва Ірина Сергіївна, приватний нотаріус Ліпінська Ілона Едуардівна про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 26 жовтня 2012 року та договору дарування від 13 грудня 2012 року. Він вважав, що відчуження зазначеної квартири боржником на користь ОСОБА_9, а потім ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 порушує інтереси банку.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.03.2015 роки вищевказані справи були об'єднані в єдине провадження з присвоєнням № 2/638/1898/15, №638/8992/14-ц.

Позивач в судове засідання не з'явився, надіславши суду заяви про можливість проведення судового розгляду за його відсутність.

Відповідачі ОСОБА_7,ОСОБА_9 та представник відповідачки ОСОБА_13 адвокат Яременко Р.Р. позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої доводи тим, що відповідачка ОСОБА_7 придбала спірну квартиру на законних підставах, а саме була обдарована своїм батьком, також пояснила, що ніяким майновим поручителем перед банком вона не перебуває, вона отримала квартиру як дарунок від свого батька, це є її єдине житло як і єдине житло її дитини.

Відповідач за позовом про визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними, третя особа за позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_9 посилався на те, що при оформленні договору купівлі-продажу він не купував предмет іпотеки, а придбав квартиру, яка не була внесена ні в реєстр обтяжень ні в реєстр іпотек. Він вважає себе і свою доньку добросовісним набувачем. Також ОСОБА_9 зазначав, що спірну квартиру придбав через агенцію з нерухомості, сплатив ріелтером винагороду та всі документи були ретельно перевірені нотаріусом. Представник відповідачки, адвокат Яременко Р.Р. поясняв, що позивач не залучив продавця спірної квартири як відповідача за позовними вимогами про визнання договору купівлі - продажу недійсним, а посилається на ті обставини, які передбачають двохсторонню реституцію, але не обґрунтував як він цю реституцію вбачає і хто винен повернути її довірительці та батьку довірительки суму еквівалентну 93 000 доларів США, тобто, по суті позивач вимагає позбавити його довірительку права власності на єдине житло, яке та придбала на законних підставах.

Рішенням суду позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк»» Актив - банк» до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив - банк», через уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації до ОСОБА_9, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8, приватний нотаріус Реброва Ірина Сергіївна, приватний нотаріус Ліпінська Ілона Едуардівна про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 26 жовтня 2012 року та договору дарування від 13 грудня 2012 року - визнані судом необгрунтованими та недоведеними.

В задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк» «Актив - банк» - відмовлено.

В задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 26 жовтня 2012 року та договору дарування від 13 грудня 2012 року Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк» «Актив - банк» через уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - відмовлено.

В стягненні судових витрат по справі Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк» «Актив - банк» - відмовлено.

В апеляційній скарзі поставлено питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог і звернення стягнення на предмет іпотеки. Апелянт зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального закону. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції помилково виходив з того, що станом на моменту укладення договору купівлі-продажу Предмету іпотеки, що укладений 26.10.2012 року між Іпотекодавцем - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, вищезазначена квартира в реєстрі обтяжень та в реєстрі іпотек зазначена не була .

Заслухавши доповідача, з'явившихся у судове засідання сторін, перевіривши обставини справи колегія вважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст.214 ЦПК України Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати;

З матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2008 року між ПАТ «Комерційний банк «Акив-банк», правонаступником якого є ТОВ «Комерційний банк «Актив-банк» та ОСОБА_8 було укладено договір про іпотечний кредит №913.1.08/Д(С)-12, Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_8 у тимчасове платне користування кредитні кошти в сумі 4545000 грн. зі сплатою за користування кредитом 13,8% річних терміном до 27 травня 2028 року (т.1 а.с.11-13).

ОСОБА_8 зазначені кошти отримав, але умови договору належним чином не виконував і у нього виникла заборгованість за кредитним договором . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересні 2010 року з ОСОБА_8 стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 471273.48 грн. зазначене рішення набрало чинності.

З метою забезпечення виконання зобов'язання боржника перед кредитором між ОСОБА_8 та банком 28 травня 2008 року було укладено договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою О.В. (т.1 а.с.14-16). Згідно договору іпотеки боржник передав позивачу в іпотеку нележавшу йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1. житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 74,5 кв.м.

26 жовтня 2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, без згоди банку, як іпотекодержателя, було укладено договір купівлі продажу предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1. житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 74,5 кв.м. (т.1 а.с.60). В подальшому 13 грудня 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_9 подарував зазначену квартиру ОСОБА_7 (т.1 а.с.59)

Позивач вважав, що згідно ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перешло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у томі обсязі і на тих умовах, що існували до набутя ним права власності на предмет іпотеки.

Враховуючи, що власником іпотечного майна, яким забезпечено виконання ОСОБА_8 зобов'язань перед банком за кредитним договором стала ОСОБА_7, то позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1. житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 74,5 кв.м., яка на цей час належиь ОСОБА_7 у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 пред банком у розмірі 471 273,48 грн.

У листопаді 2013 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом по встановлення факту придбання спірної квартири без обтяження та скасуванні відносно неї зобов'язання майнового поручителя (т.1 а.с.101-105). Позивачка стверджувала, що на час придбання спірної квартири ОСОБА_9 у ОСОБА_8 вона не мала обтяження, оскільки на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.06.2012 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» розірвано договір про іпотечний кредит та припинено іпотеку квартири.

Ухвалою суду від 23.10.2013 року зустрічний позов об'єднано в одне провадження із основним позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 - відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 липня 2014 року відхилено апеляційну скаргу ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» і зазначене рішення залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 липня 2014 року в частині позовних вимог ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» скасовано, а справа у цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив - банк», через уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8, приватний нотаріус Реброва Ірина Сергіївна, приватний нотаріус Ліпінська Ілона Едуардівна про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 26 жовтня 2012 року та договору дарування від 13 грудня 2012 року і просило об'єднати зазначений позов із матеріалами справи про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач зазначав, що договори купівлі-продажу та дарування квартири, яка обтяжена іпотекою порушують права іпотекодержателя, вчинені без його повідомлення та згоди і не відповідають вимогам цивільного законодавства. Ухвалою суду від 10 грудня 2014 року відкрито провадження у справі за цим позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду від 12 березня 2015 року обидві справи об'єднані в одне провадження.

Сторони наполягали на задоволенні їх позовних вимог і проти пред'явлених до них позовів заперечували.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк «Актив - банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції виходив з того, що станом на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири 26.10.2012 року між власником квартири ОСОБА_8 та ОСОБА_9 квартира АДРЕСА_1. житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 74,5 кв.м. в реєстрі обтяжень та іпотек не знаходилася. На час укладення договору дарування зазначеної квартири між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 квартира також у реєстрі обтяжень та іпотек не знаходилася. Таким чином на час укладення правочинів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 придбали квартиру без обтяжень і позивач е має підстав звертати на неї стягнення як на предмет іпотеки. Позивач, на думку суду першої інстанції, не довів своїх вимог і підстави застосовувати правила ст. 23Закону України «По іпотеку» відсутні. Крім того суд першої інстанції посилався на правила ст.360-7 ЦПК України і на правову позицію, яка на той час містилася у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року по справі №6-201 цс 14. крім того суд першої інстанції посилався на те, що позивачем е доведено, що після скасування судом апеляційної інстанції рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.06.2012 року запис у реєстрі відомостей про обтяження майна іпотекою ПАТ «Комерційний банк «Актив - банк» було внесено в порядку, встановленому ст.6,25,26 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек саме до оформлення договору купівлі-продажу квартири від 26.10.2012 року. Суд зазначив як підставу відмовлення у задоволенні позову те, що на час вчинення купівлі продажу квартири обтяження її іпотекою ПАТ «Комерційний банк «Актив - банк» не існувало.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірної квартири та договору її дарування суд виходив з того, що зазначені договори відповідають вимогам чинного законодавства. Оспорюючи зазначені договори позивач вважав, що вони не відповідають вимогам ст.203, 215 ЦК України.

У відповідності до ст.203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності . Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст.215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведені підстави для визнання договір купівлі продажу спірної квартири та договору її дарування недійсними і суд обґрунтовано відмовив у задоволенні цих позовних вимог. Судова колегія погоджується з рішенням суду в цій частині.

З висновками суду щодо відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка на час розгляду справи вже належить ОСОБА_7 судова колегія погодитися не може з огляду на наступне.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що відповідно до ст.360-7 ЦПК Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.України. Відмовляючи у задоволенні позову суд між іншим посилався на правову позицію яка викладена у постановці Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року по справі №6-201 цс 14.

На час ухвалення рішення суду не існувало іншої правової позиції Верховного Суду України.

Верховний Суд України 13 травня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При розгляді зазначеної справи, суд зробив правовий висновок про те, що у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Матеріалами справи підтверджено, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.06.2012 року яким розірвано договір про іпотечний кредит та припинено договір іпотеки стосовно квартири . квартира АДРЕСА_1. житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 74,5 кв.м. скасовано рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2013 року і у позові ОСОБА_8 до ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» про розірвання договір про іпотечний кредит та припинення іпотеку відмовлено у повному обсязі.

Враховуючи останню правову позицію Верховного Суду України фактично відновлена іпотека квартири, яка стала власністю ОСОБА_7 і банк має право вимагати звернення стягнення на неї як на предмет іпотеки. Визнавати недійсними зазначені раніше договори купівлі-продажу квартири, та її дарування для звернення стягнення на предмет іпотеки непотрібно.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.09.2010 року задоволено позовні вимоги ВАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» і стягнуто з ОСОБА_8, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на користь банку заборгованість за кредитним договором №913.1.08/Д (С) - 12 у розмірі 471273 грн.48 коп. та відповідні судові витрати.

Позивач стверджував, що заборгованість, яку стягнуто рішенням суду боржнк не повертає. Відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що стягнута заборгованість погашена.

Забезпеченням виконання зобов'язання за кредитом є спірна квартира, яка є предметом іпотеки.

Згідно із ч.1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно

До вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 04 вересня 2013 року у справі №6-73цс13, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

У відповідності до п.2.1.5 договору іпотеки іпотеко держатель у випадках невиконання позичальником зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством.

За змістом ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Судова колегія вважає, що позивачем доведено, що ОСОБА_8, безпідставно не виконує зобов'язання перед банком щодо повернення кредиту. Отриманий ним кредит забезпечено іпотекою - квартирою АДРЕСА_1. житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 74,5 кв.м., яка на законних підставах належить ОСОБА_7 Іпотека зазначеної квартири не припинена і можливо в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8, перед банком звернути стягнення на цей предмет іпотеки, встановивши початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Враховуючи викладене судова колегія погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договорів купівлі-продажу від 26 жовтня 2012 року та договору дарування від 13 грудня 2012 року.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за час розгляду справи сплачено судовий збір за подачу позовної заяви - 114, 70 грн., за апеляційну скаргу 121,80 грн. за касаційну скаргу - 179,52 грн. Крім того згідно квитанції (т.1 а.с.33) позивачем сплачено судовий збір у розмірі 114,70 грн. по заяві про забезпечення доказів, яка була судом задоволена. Таким чином загальна сума судових витрат складає 520 грн.72 коп. Зазначена сума підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь позивача.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» Актив-банк» через уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в особі представника Ревка Сергія Володимировича задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2015 року змінити, скасувавши його в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» Актив-банк» до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки

Ухвалити по справі в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» Актив-банк» до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 перед банком за кредитним договором №913.1.08/Д(С)-12 від 28.05.2008 року, яка складала 471273,48 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - за цим договором - квартиру АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_7, встановивши початкову ціну на квартиру на рівні не нижчої за звичайні ціни такого майна на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Процедуру реалізації майна здійснити шляхом проведення прилюдних торгів.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариство «Комерційний банк» Актив-банк» судові витрати в розмірі 520 грн. 72 коп.

В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді-