У х в а л а

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика» (далі - ПАТ «Банк «Таврика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за кредитним договором № 257-Ф від 12 квітня 2005 року, укладеним між АТ «Банк «Таврика», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Таврика», та ОСОБА_1

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року, позов ПАТ «Банк «Таврика» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Таврика» прострочену заборгованість по кредиту у розмірі 86 931,89 долари США, що в гривневому еквіваленті складає 694 846 грн 60 коп., прострочену заборгованість за процентами в розмірі 26 300,01 долари США, що в гривневому еквіваленті складає 210 215 грн 98 коп., заборгованість зі сплати пені за простроченим кредитом у розмірі

47 774 грн 48 коп., заборгованість зі сплати пені за простроченими процентами в розмірі 17 675 грн 24 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, просить рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року та

ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Банк «Таврика» відмовити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, зокрема те, що відповідачеві позивачем відкрито відкличну поновлювальну кредитну лінію в сумі 70 000 доларів США, вказані кошти відповідачем отримано та банку не повернуто, що відповідачем не заперечувалось, дійшов обґрунтованого висновку про те, що такі кошти підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь банку з урахуванням усіх передбачених договором виплат.

Правильно судом не взято до уваги висновки, викладені у рішенні Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2013 року про те, що кредитний договір № 257-Ф від 12 квітня 2005 року є неукладеним, оскільки предметом спору при розгляді справи було визнання кредитного договору недійсним та ОСОБА_1, звертаючись із позовом про визнання кредитного договору недійсним, вказував на те, що такий договір та додаткові угоди до нього укладалися.

Крім того, суди, обґрунтовуючи прийняте рішення, вказували, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2013 року позов ПАТ «Банк «Таврика» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки за невиконання зобов'язань за кредитним договором № 257-Ф від 12 квітня 2005 року, укладеним між АТ «Банк «Таврика», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Таврика», та ОСОБА_1, задоволено. Правомірність вимог банку щодо стягнення заборгованості за вказаними кредитним договором була встановлена судом.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у

цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийСудді:В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук