ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3622/15-ц
Провадження № 2/210/1729/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"25" вересня 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Чайкіної О.В.,

за участю секретаря Куксенко О.В.

особи, які беруть участь у справі: позивач ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дзержинської районної в місті ради про встановлення факту проживання однією сім"єю,встановлення прийняття спадщини,визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до Дзержинської районної у місті Кривий Ріг ради, в якому просила встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3, фактично прийняла спадщину після померлого та визнати за нею право власності на майно, яке належало померлому. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проживала разом зі спадкодавцями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 2005 року. Оскільки Позивач проживала разом зі спадкодавцями однією сімєю більше п'яти років, то вважає себе спадкоємицею четвертої черги, у зв'язку з чим просила суд позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила суду, що спадкодавці ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є її далекими родичами. Коли у останніх погіршився стан здоров'я, то було прийнято рішення проживати разом. Позивач разом зі спадкодавцями вели спільний побут, остання надавала їм всю необхідну допомогу. Жодних рідних вони більше не мали. Дітей у спадкодавців не було, приїздили до них лише куми.

Відповідач до суду не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив.

Суд, враховуючи положення ст. 169 ЦПК України, прходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в справі матеріалами.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, вислухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, свідоцтво про смерть НОМЕР_1 (а.с.13).

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, свідоцтво про смерть НОМЕР_2 (а.с.12).

Спадкодавцем за життя належала квартира АДРЕСА_1, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та відповідно зі свідоцтва про права власності на житло (а.с.14,15).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, у вигляді ? вищевказаної квартири, яку фактично прийняв її чоловік ОСОБА_3

В судовому засіданні встановлено, що Позивач зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1

Як вбачається з Акту б/н від 21 квітня 2015 року Позивач проживала з родиною ОСОБА_3 понад п'ять років у їхній квартирі АДРЕСА_1, після смерті останніх продовжує користуватися вказаною квартирою (а.с.8).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що є сусідом Позивачки та померлої родини ОСОБА_3 з 2006 року. Останні проживали однією сім'єю. Соціальний робітних до них не приходив, дітей родина ОСОБА_3 не мала. Жодних скарг та сварок ніколи не було. У них був спільний побут, ОСОБА_2 доглядала родину, проживала з родиною ОСОБА_3, та фактично була членом їхньої сім"ї, оскільки інших родичів, окрім племінниці ОСОБА_2 (позивача) у них не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що є сусідом родини ОСОБА_3 та Позивачки. Останні проживали однією сім'єю з початку 2000років. Сім'я ОСОБА_3 дітей не мала. Позивачка доглядала ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Крім того, ОСОБА_2 приїзжала та проживала в сім"ї ОСОБА_3 десь з 1986 року, та саме під час її приїздів вона познайомилась зі своїм чоловіком ОСОБА_10, який жив по сусідству з ОСОБА_3. Також сім"я ОСОБА_3 виховувала і доглядала дітей ОСОБА_10 і ОСОБА_2, як баба та дід. Вони були фактично однією родиною.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що Позивачка є його дружиною, родина ОСОБА_3 були його сусідами, а ОСОБА_2 була їх племінницею. Коли стан здоров'я у останніх погіршився, то Позивачка переїхала до них жити. Родина ОСОБА_3 мали намір скласти за життя заповіт, однак не встигли. Крім того родина ОСОБА_3 та родина ОСОБА_10 проживали однією сім"єю, оскільки мали спільний побут, бюджет, а ОСОБА_3 доглядали та виховували їх з Людою дітей. ОСОБА_2 готувала їжу для них, прибирала в них, жили разом.

Покази свідків надані під присягою, є логічними та послідовними і не викликають у суду сумнів, оскільки узгоджуються між собою та не спростовуються матеріалами справи.

З показів свідків вбачається, що на момент відкриття спадщини Позивач проживала разом із ОСОБА_3 однією сім'єю більш п'яти років. Вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обв'язки, мали спільний бюджет, матеріально забезпечували свою сім'ю, сплачували рахунки по комунальним платежам, отримували кореспонденцію на адресу проживання, придбавали речі та майно для сумісного користування, несли спільні витрати. Позивач доглядала ОСОБА_4 та ОСОБА_3, купляла ліки, готувала їжу, прибирала, піклувалася про них до самої їхньої смерті.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 12 68 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування,неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно статті 1264 ЦК України: у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Після звернення до нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно Позивачу було відмовлено через необхідність встановлення факту проживання Позивача разом зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини та визнання Позивача спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, в судовому порядку.

На підставі викладеного, суд, дослідивши наявні в справі письмові докази, з урахуванням положень ст. 236, 256 ЦПК України, показів допитаних у судовому засіданні свідків, які підтвердили факт проживання Позивача за адресою: будинок АДРЕСА_1 з 2005 року, що дає підстави суду для часткового задоволення позову у цій частині та встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_2 з ОСОБА_12 з 2005 року.

Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом враховані норма ст. 3 СК України, яка вказує, що сім`ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обов'язки.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові, солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають однин одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

У відповідності до положень частини 2 статті 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача в частині встановлення факту проживання однією сім'єю.

З приводу вимоги Позивача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування суд виходить з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ, які містяться в п.23 Постанови №7 від 30.08.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Враховуючи встановлення судом факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач є такою, що прийняла спадщину.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Отже, за наявності обставин визначених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, підставою для одержання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та виникнення права власності є рішення суду у зв'язку з чим вимоги Позивача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними.

При цьому, лише у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач має право на звернення до суду з відповідним позовом про захист прав спадкоємця.

Суд не бере до уваги постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 серпня 2015 року, оскільки вона видана після відкриття провадження у справі. Тобто, на момент звернення до суду із позовом про захист права власності, права позивача не були порушені, оскільки відмова нотаріуса обгрунтовано відсутністю факту родинних відносин.

Судові витрати у справі покладаються на позивача за його згодою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 1223, 1223, 1258, 1261, 1264, 1268, 1269, 1270, 1297, 1298 Цивільного кодексу України ст.ст. 10, 60, 130, 169, 174, 209, 213-215, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Дзержинської районної в місті ради про встановлення факту проживання однією сім"єю,встановлення прийняття спадщини,визнання права власності в порядку спадкування,- задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 з ОСОБА_3 з 2005 року до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_2.

В решті вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Повний текст рішення складено 29 вересня 2015 року.

Суддя: О. В. Чайкіна