У Х В А Л А

02.11.2015 Справа №607/11953/15-ц

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02 червня 2007 року, про що зроблено актовий запис №722 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, та здійснення поділу спільного майна подружжя.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява має містити відомості, передбачені пунктами 1 7 частини другої зазначеної статті, та відповідати іншим вимогам, встановленим законом. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Зазначені вимоги закону позивачем не дотримано оскільки:

В порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України в позовній заяві не вказано ціни позову, хоч заявлено вимоги немайнового, так і майнового характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування, ціна позову визначається вартістю майна. Однак, у позовній заяві вартості спірного майна, яке набуто подружжям за час перебування у шлюбі, та відповідних доказів на підтвердження його розміру не зазначен о.

Згідно з п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру встановлюється в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. А у відповідності до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, встановлюються в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243 гривні 60 копійок) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3654 гривні).

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 12 Постанови № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, визначаючи розмір судового збору, суди повинні мати на увазі, що заяви, в яких порушується питання про одночасне вирішення майнового і немайнового спорів, оплачуються судовим збором за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, і ставками для вимог немайнового характеру. Аналогічні розяснення містяться й у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року. Крім цього, згідно з п. 16 зазначеної Постанови розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача.

Позивачем заявлено вимогу немайнового характеру - розірвання шлюбу, та вимогу майнового характеру - поділ майна подружжя.

Однак при пред'явленні зазначеного позову позивачем сплачено по 243, 60 гривень судового збору за кожну із вимог.

Тобто судовий збір сплачено за одну вимогу немайнового характеру (243, 60 гривень), та за вимогу майнового характеру (243, 60 гривень) без визначення ціни позову.

Таким чином судовий збір сплачено із порушенням вимог закону, оскільки за вимогу майнового характеру сплачений без визначення ціни позову.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що у нього виникли складнощі з отриманням доказів щодо вартості спірного майна, однак будь-яких доказів, які б підтверджували викладені обставини на обґрунтування позовних вимог у цій частині, позивач у позовній заяві не зазначає, що є порушенням вимог п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

При цьому посилання позивача на те, що йому не відома вартість майна, яке він просить виділити відповідачу, не звільняє його від обовязку зазначити вартість майна, яке він просить виділити йому у власність.

Зокрема, як слідує зі змісту позовних вимог, позивач просить виділити йому із спільного майна подружжя, автомобіль марки «Hyundai Gets 1,4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який він придбав згідно з кредитно-заставним договором. Кредитні кошти він повертав особисто та сам користується ним на даний час, а тому вбачається, що позивач обізнаний із вартістю автомобіля і може зазначити докази на підтвердження його вартості та визначити ціну позову відповідно до закону.

З цих підстав ухвалою судді від 13 липня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжязалишено без руху і надано позивачу строк для виправлення зазначених недоліків позовної заяви. Строк для усунення недоліків судом визначено терміном пять днів із дня отримання позивачем копії ухвали.

Копію ухвали судді від 13 липня 2015 року про залишення позовної заяви без руху надіслано ОСОБА_1 за адресою вказаною ним у позовній заяві. Як слідує з поштового повідомлення зазначене поштове відправлення повернулося за закінченням терміну зберігання, оскільки позивач за його отриманням у відділення поштового звязку не зявився.

Таким чином, у зазначені в ухвалі недоліки позивачем ОСОБА_1 усунені не були.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України у випадку невиконання вимог ухвали про усунення недоліків заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З цих підстав, беручи до уваги, що недоліки, про необхідність усунення яких зазначено в ухвалі від 13 липня 2015 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя без руху позивачем не виправлені, позовна заява відповідно до ч.ч. 2, 5 ст.121 ЦПК України підлягає поверненню позивачу з правом його повторного звернення до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись ч.ч. 2, 4, 5 ст.121, ст. 210, п. 3 ч. 1 ст. 293, ч. 2 ст. 294, ст. 296 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжявважати неподаною та повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя