Справа №1819/6518/12 Головуючий у суді у 1 інстанції - Шпак З. П.
Номер провадження 22-ц/788/1513/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти за розпискою від 18 березня 2010 року у вигляді непогашених відсотків за користування грошима за період з 25 січня 2011 року по 23 травня 2014 року в сумі 43890,54 грн. 30000 грн. борг та 81900 грн. відсотки за мінусом 68009,46 грн. погашеного боргу, за розпискою від 29 березня 2010 року в сумі 12500 доларів США, що за курсом НБУ складає 293875 грн. та 20000 грн. основного боргу, а також відсотки на користування коштами за період з 25 січня 2011 року по 25 квітня 2015 року в сумі 489600 грн., за розпискою від 01 квітня 2010 року в сумі 4000 доларів США, що за курсом НБУ складає 94040 грн. основного боргу, а також відсотки за користування коштами за період з 25 січня 2011 року по 25 квітня 2015 року у сумі 130560 грн. та судові витрати в сумі 3670 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 435 грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 12 серпня 2015 року резолютивну частину рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2015 року доповнено наступним чином.

Відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову в частині стягнення боргу з ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти за розпискою від 18 березня 2010 року в сумі 43890 грн., що є відсотками, оскільки борг було сплачено, за розпискою від 29 березня 2010 року - грошові кошти в сумі 162560 грн. (основний борг 32000 грн. та 130560 грн. сума нарахованих відсотків), за розпискою від 29 березня 2010 року - в сумі 609600 грн. (основний борг 120000 грн. та 489600 грн. нарахованих відсотків), а всього загальний борг в сумі 152000 грн. та загальну суму відсотків 664050 грн.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 вересня 2015 року виправлено арифметичну помилку у мотивувальній частині додаткового рішення цього ж суду від 12 серпня 2015 року і вказано наступне: «Сума основного боргу складає 152000 грн. (120000 грн. + 32000 грн.), сума відсотків 664050 грн. (43890,54 грн. + 489600 грн. + 130560 грн.)».

Третій абзац резолютивної частини вказаного додаткового рішення викладено в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти за розпискою від 18 березня 2010 року в сумі 43890 грн., що є відсотками, оскільки борг було сплачено, за розпискою від 01 квітня 2010 року - грошові кошти в сумі 162560 грн. (основний борг 32000 грн. та 130560 грн. сума нарахованих відсотків), за розпискою від 29 березня 2010 року - в сумі 609600 грн. (основний борг 120000 грн. та 489600 грн. нарахованих відсотків), а всього загальний борг в сумі 152000 грн. та загальну суму відсотків 664050 грн.».

Вказане рішення суду від 25 червня 2015 року відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Зміст доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 зводиться до того, що весь борг за трьома розписками він повністю погасив перед позивачем станом на січень 2011 року, хоча і не брав від нього відповідних розписок про це, як і не потребував від позивача назад підписаних ним розписок на підтвердження того, що весь борг він повернув.

Також відповідач посилається і на те, що суд не розібрався із процентами за користування позиченими грошима, стягнувши їх за весь час, однак не врахував, що домовленість із позивачем була про сплату процентів у визначених у розписках розмірах тільки за місяць.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, пояснення позивача ОСОБА_4 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено три договори позики, а саме:

1) від 18 березня 2010 року, за умовами якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_4 гроші в сумі 30000 грн. зі сплатою 7% за користування строком на 1 місяць, до 18 квітня 2010 року (а.с.4);

2) від 29 березня 2010 року, за яким ОСОБА_3 строком на 1 місяць, тобто до 29 квітня 2010 року, отримав від ОСОБА_4 позику в сумі 12500 доларів США та 20000 грн. зі сплатою 8% на місяць. При цьому сторони домовились, що повернення коштів буде проведено за курсом долара США на день повернення (1 / 8) (а.с.5);

3) від 01 квітня 2010 року, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 позику в сумі 4000 доларів США, що еквівалентно 32000 грн. та зобов'язався повернути грошові кошти з процентами з розрахунку 8% на суму позики у розмірі 2560 грн. Всього ж, як домовились сторони, сума повернення позики складає 34560 грн. (а.с.3).

Для підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань позивач надав суду три боргові документи, які знаходились у нього, а саме: підписані відповідачем розписки від 18 березня 2010 року, 29 березня 2010 року та від 01 квітня 2010 року, які свідчать про отримання останнім грошових коштів від позивача на певних умовах користування ними та щодо їх повернення.

Заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти за розпискою від 18 березня 2010 року в сумі 76200 грн. (30000 грн. борг + 46200 грн. відсотки), за розпискою від 29 березня 2010 року у сумі 331200 грн. (120000 грн. борг + 211200 грн. відсотки), за розпискою від 01 квітня 2010 року в сумі 88320 грн. (32000 грн. + 56320 грн. відсотки), а всього 495720 грн. та судові витрати в сумі по 1774 грн. з кожного окремо (а.с.78).

В порядку примусового виконання вказаного рішення суду 23 травня 2014 року відділом ДВС Шосткинського міськрайонного управління юстиції на рахунок ОСОБА_4 перераховано кошти в загальній сумі 68009,46 грн., сплачені відповідачами в рахунок погашення боргу за виконавчим документом (а.с.194).

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2014 року скасовано заочне рішення цього ж суду від 16 квітня 2013 року, у зв'язку з чим постановами державного виконавця відділу ДВС Шосткинського міськрайонного управління юстиції від 26 грудня 2014 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа (а.с.184, 187).

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення саме з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача боргу та процентів за користування грошовими коштами за договорами позики, так як додатковим рішенням цього ж суду від 12 серпня 2015 року, яке не оскаржено, в задоволенні позову стосовно відповідача ОСОБА_5 відмовлено, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні виходив з того, що вказаний відповідач, як позичальник, порушив взяті на себе зобов'язання, так як всупереч вимогам закону і домовленості з позивачем позичені кошти не повернув, тому стягнув з нього суму боргу та проценти за користування позикою у визначених розмірах та з відрахуванням суми погашеного боргу.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції щодо розмірів стягнення основної суми боргу за розписками від 29 березня 2010 року та 01 квітня 2010 року, а відповідно, і загальної суми як за вказаними розписками, так і в цілому за всіма розписками погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст.536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як передбачено ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Згідно з вимогами ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як визначено ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 строком на 1 місяць кожний було укладено три договори позики: від 18 березня 2010 року на умовах сплати 7% на місяць від позичених 30000 грн., а також від 29 березня 2010 року та від 01 квітня 2010 року на умовах сплати 8% на місяць, але у першому випадку - від позичених 12500 доларів США та 20000 грн., а в другому - від 4000 доларів США, а доводи апеляційної скарги про те, що вказані розміри процентів повинні були нараховуватись на суму позики одноразово, тобто за місяць, а не щомісячно, висновків місцевого суду не спростовують, виходячи з наступного.

Зокрема, як вбачається з підписаних відповідачем розписок, сторони обумовили сплату останнім процентів за користування позиковими коштами у передбачених розмірах в межах одного місяця, хоча фактично строки повернення коштів за розписками не були дотримані і боржник продовжував користуватись чужими грошовими коштами. При цьому, відповідач не довів факт того, що змінились умови договорів позики щодо сплати процентів після продовження строків їх дії і ці договори стали безпроцентними, а судом вказані обставини не встановлені.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач повністю розрахувався перед позивачем за укладеними договорами позики не підтверджені належними і допустимими доказами, враховуючи і обставини того, що розписки про борги знаходяться саме у позивача, що свідчить про порушення ОСОБА_3 зобов'язань, тому вказані доводи не заслуговують на увагу колегії суддів. В той же час, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 частково погасив борг на суму 68009,46 грн., у зв'язку з чим місцевий суд обґрунтовано зменшив заборгованість на вказану суму.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з визначеним у рішенні суду від 25 червня 2015 року та у додатковому рішенні цього ж суду від 12 серпня 2015 року розрахунком основної суми боргу за розпискою від 29 березня 2010 року та за розпискою від 01 квітня 2010 року, виходячи з наступного.

Зокрема, як вбачається з розписки від 29 березня 2010 року, відповідач ОСОБА_3 взяв в борг у позивача кошти в сумі 12500 доларів США, а за розпискою від 01 квітня 2010 року - грошові кошти в сумі 4000 доларів США (а.с.3, 5).

Отже, стягуючи як в рішенні суду від 25 червня 2015 року, так і в додатковому рішенні суду від 12 серпня 2015 року основну суму боргу за вказаними розписками, суд першої інстанції правильно перевів іноземну валюту в українську, але, при цьому, помилився у розрахунку, взявши для цього показники або за інший період, але не станом на день ухвалення рішення, чи 1 до 8 (1 долар до 8 гривень), як у розписці від 29 березня 2010 року, що також є неправильним, так як про вказаний розрахунок сторони домовились при умові, що борг буде повернутий до 29 квітня 2010 року, тобто за місяць.

Так, за інформацією Національного Банку України офіційний курс гривні щодо іноземних валют станом на 25 червня 2015 року, тобто станом на день постановлення рішення місцевим судом, становив 2117,80 грн. за 100 доларів США. Таким чином, позичені відповідачем за розпискою від 29 березня 2010 року 12500 доларів США по курсу НБУ станом на день постановлення оскаржуваного рішення місцевим судом були еквівалентні 264725 грн. (12500 доларів США * 2117,80 / 100), а не 293875 грн., як це помилково вказав суд першої інстанції у вказаному рішенні, та 100000 грн. - у додатковому рішенні від 12 серпня 2015 року, тому вказані судові рішення в зазначеній частині необхідно змінити.

Відповідно, взяті відповідачем за розпискою від 01 квітня 2010 року 4000 доларів США за курсом НБУ станом на день постановлення рішення місцевим судом від 25 червня 2015 року були еквівалентні 84712 грн. (4000 доларів США * 2117,80 грн. / 100), а не 94040 грн., як це помилково вказав суд першої інстанції у вказаному рішенні та 32000 грн. - у додатковому рішенні від 12 серпня 2015 року, тому в зазначеній частині ці судові рішення також необхідно змінити.

Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, становить: 1) за розпискою від 18 березня 2010 року - в сумі 43890,54 грн., що є відсотками, оскільки основний борг було сплачено; 2) за розпискою від 29 березня 2010 року - в сумі 774325 грн. (основний борг - сума еквівалентна 264725 грн. + 20000 грн. та 489600 грн. нарахованих відсотків); 3) за розпискою від 01 квітня 2010 року - в сумі 215272 грн. (сума еквівалентна 84712 грн. основного боргу та 130560 грн. нарахованих процентів), а всього 1033487 грн. 54 коп., в тому числі, загальна сума основного боргу в розмірі 369437 грн. (264725 грн. + 20000 грн. + 84712 грн.) та загальна сума відсотків за користування позикою у розмірі 664050,54 грн. (43890,54 грн. + 489600 грн. + 130560 грн.), тому додаткове рішення суду в частині визначення як загальних сум за розписками від 29 березня 2010 року та 01 квітня 2010 року, так і загальної суми основного боргу за двома розписками також підлягає зміні.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення від 25 червня 2015 року та додаткове рішення від 12 серпня 2015 року в частині стягнення основного боргу за розписками від 29 березня 2010 року та від 01 квітня 2010 року з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому вказані судові рішення в зазначеній частині необхідно змінити, враховуючи, що додаткове рішення суду окремо не оскаржено, але у разі зміни основного рішення в частині у цій же частині втрачає силу і додаткове рішення, стягнувши з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача основний борг за розпискою від 29 березня 2010 року в сумі 12500 доларів США, що за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції еквівалентно 264725 грн., у зв'язку з чим загальна сума боргу за вказаною розпискою буде становити 774325 грн.; а за розпискою від 01 квітня 2010 року - в сумі 4000 доларів США, що за курсом НБУ станом на момент ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення еквівалентно 84712 грн., у зв'язку з чим загальна сума боргу за вказаною розпискою буде становити 215272 грн.

Крім того, необхідно змінити додаткове рішення суду від 12 серпня 2015 року в частині визначення загальної суми основного боргу, оскільки його розмір становить 369437 грн., а не 152000 грн., як помилково вказав суд першої інстанції.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат має бути проведений відповідно до ст.88 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 96,41% (1033487,54 грн., як сума боргу, стягнута апеляційним судом * 100% / 1071965,54 грн. (ціна позову згідно уточненої позовної заяви, а.с.203-204)), тому позивачу підлягає поверненню понесений ним і документально підтверджений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 3420,92 грн. ((3219 грн. (а.с.12) + 107,30 грн. (а.с.15) + 107,30 грн. (а.с.21) + 114,70 грн. (а.с.52)) * 96,41%), який необхідно стягнути з відповідача на його користь.

В частині стягнення з відповідача на користь держави 435 грн. судового збору оскаржуване рішення суду - скасувати.

Крім того, враховуючи, що відповідач при подачі апеляційної скарги не сплатив судовий збір на встановлений рахунок і в необхідній сумі, а саме в розмірі 1827 грн. (3 * 1218 грн. / 50%), так як надана ним квитанція від 03 липня 2015 року на суму 121,80 грн. (а.с.228) не є належним доказом сплати судового збору, оскільки вказана сума сплачена на неналежний рахунок та не в повному обсязі, тому з нього в дохід держави необхідно стягнути судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 1761,41 грн. (1827 грн. * 96,41%).

Також оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог на 3,59% (100% - 96,41%), тому з нього в дохід держави необхідно стягнути судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 65,59 грн. (1827 грн. * 3,59%).

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п.п.1, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2015 року, а також додаткове рішення цього ж суду від 12 серпня 2015 року в даній справі змінити в частині стягнення основного боргу за розпискою від 29 березня 2010 року, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 12500 доларів США, що станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції еквівалентно 264725 грн., а не ті суми, які помилково вказав суд в первісному і додатковому рішеннях, у зв'язку з чим загальна сума за вказаною розпискою буде становити 774325 грн., а не 609600 грн., як помилково вказав суд першої інстанції у додатковому рішенні від 12 серпня 2015 року.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2015 року, а також додаткове рішення цього ж суду від 12 серпня 2015 року в даній справі змінити в частині стягнення основної суми боргу за розпискою від 01 квітня 2010 року, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 4000 доларів США, що станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції еквівалентно 84712 грн., а не ті суми, які помилково вказав суд у своїх рішеннях, у зв'язку з чим загальна сума за вказаною розпискою буде становити 215272 грн., а не 162560 грн., як помилково вказав суд першої інстанції у додатковому рішенні від 12 серпня 2015 року.

Додаткове рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 серпня 2015 року змінити в частині визначення загальної суми основного боргу, вказавши про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 загальної суми основного боргу в розмірі 369437 грн., а не 152000 грн., як помилково вказав суд першої інстанції.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2015 року в даній справі в частині стягнення судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 3420 грн. 92 коп.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в сумі 435 грн. скасувати.

В іншій оскаржуваній частині рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2015 року, а також додаткове рішення цього ж суду від 12 серпня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1761 грн. 41 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 65 грн. 59 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -