ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/904/15
Р І Ш Е Н Н Я
"22" вересня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. за участі: секретаря Горбань С.І., представників позивача Хицької О.П., ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Альт-Хаус» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
23 жовтня 2014 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі на посаді водія автотранспортного засобу товариства з обмеженою відповідальністю «Альт-Хаус» (далі ТОВ «Альт-Хаус»).
В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали та просили поновити ОСОБА_3 на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу пояснивши таке.
28 липня 2014 р. ОСОБА_3 не писав заяви про звільнення і не міг її писати, оскільки в період з 26 по 30 липня 2014 р. він виконував рейс з с. Димитрове Броварського району до Одеси, Криму та Херсонської області. Відповідач підробив заяву позивача про звільнення шляхом проставлення дат звільнення та написання заяви. Заява про звільнення 31 серпня 2014 р. датована 27 липня тому, що у серпні звільнився попередній директор ОСОБА_5 , на ім`я якого позивач писав заяву про звільнення при прийомі на роботу. Оскільки заяви про звільнення на ім`я нового директора ОСОБА_6 в розпорядженні відповідача не було, він змушений був проставити дати саме таким чином. Представники позивача заявили про фальшивість наданого відповідачем табеля обліку робочого часу за серпень 2014 р. пояснивши, що 24 серпня 2014 р. позивач залишив автомобіль в с. Димитрове Броварського району для ремонту, при цьому за домовленістю та з дозволу старшого механіка ОСОБА_7 він взяв на тиждень відгули, щоб привезти до Києва з Волині свою родину. Оскільки автомобіль полагодили до його повернення, він домовився з колегою, щоб той прийняв машину. Таким чином автомобіль жодного дня не простоював. 4 вересня 2014 р. позивача було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, про що ІНФОРМАЦІЯ_1 була надана відповідна довідка, яку того ж дня батько позивача вручив її особисто директору ОСОБА_8 . Останній довідку прийняв, при цьому про звільнення позивача з роботи взагалі не згадував.
Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав пославшись на те, що звільняючи ОСОБА_3 з роботи за власним бажанням відповідач тим самим пішов йому назустріч, оскільки позивач не вийшов на роботу і завчасно не повідомив роботодавця про призов до лав Збройних сил України. Щоб уникнути збитків через нез`явлення позивача на роботу, відповідач звільнив позивача за власним бажанням на підставі поданої останнім заяви.
Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
З 25 березня 2014 р. ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Альт-Хаус», працюючи водієм автотранспортного засобу (а.с. 4-7).
Підставою для звільнення позивача з роботи стала його заява, датована 28 липня 2014 р. (а.с. 19).
Судом встановлено, що 28 липня 2014 р. ОСОБА_3 не подавав заяву про звільнення його з роботи за власним бажанням, що підтверджується сукупністю досліджених та перевірених судом доказів.
Так допитаний в якості свідка батько позивача ОСОБА_9 пояснив, що зі слів сина йому відомо про існування в ТОВ Альт-Хаус такої практики, коли при влаштуванні на роботу працівники пишуть заяви про звільнення з роботи за власним бажанням. Таку заяву написав і син. Під час перебування сина у відрядження (в рейсі) йому надійшла повістка з військкомату. 1 вересня 2014 р. син за повісткою з`явився до районного військкомату і тоді ж був мобілізований. Про мобілізацію син повідомив роботодавця по телефону. 11 вересня 2014 р. він отримав у військкоматі повістку та повідомлення про призов і відвіз їх до сина на роботу. Документи він передав особисто директору, який повідомив, що якщо сина призвали надовго, то через два місяці його звільнять, а до того будуть платити мінімальну заробітну плату.
В період з 26 по 30 липня 2014 р. позивач перебував у відрядженні за межами м. Києва, що визнано представником відповідача, а отже 28 липня він не міг написати заяву про звільнення з роботи.
Доводи представника відповідача про те, що позивач перед від`їздом у рейс міг залишити заяву комусь з колег або опустити заяву у скриньку на території гаража є надуманими і не витримують жодної критики.
Згідно з даними висновку почеркознавчої експертизи (висновок № 399/тдд від 02.09.2014) цифрові записи «31.08.2014 р» та «28.07.2014 р» у заяві від імені ОСОБА_3 про звільнення з роботи за власним бажанням виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою (а.с. 106-112).
Враховуючи, що висновок експертизи складений кваліфікованим і не зацікавленим у справі експертом, узгоджується з вищенаведеними доказами, а доказів, які б спростовували результати експертизи, відповідач не надав, суд покладає його в обґрунтування рішення і вважає встановленим, що заява, яка стала підставою для звільнення позивача з роботи, сфальсифікована відповідачем шляхом проставлення відповідних дат у заяві, яку всупереч вимог трудового законодавства позивач писав при прийомі на роботу.
Статтею 38 Кодексу законів про працю України законодавчо закріплене право працівника на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк. Таке звільнення проводиться за заявою працівника про звільнення з роботи за власним бажанням.
З огляду на фальшивість заяви ОСОБА_3 від 28 липня 2014 р. про звільнення його з роботи за власним бажанням 31 серпня 2014 р., його звільнення з роботи на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України відбулося не на законних підставах.
За таких обставин відповідно до вимог частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України ОСОБА_3 підлягає поновленню на попередній роботі, з якої він був незаконно звільнений.
У зв`язку з поновленням ОСОБА_3 на роботі згідно частини 2 статті. 235 Кодексу законів про працю України стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час його вимушеного прогулу.
Згідно з даними наданої відповідачем довідки середньоденний заробіток позивача, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 2005 року № 100, становить 96,49 грн. (а.с. 39).
Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з оплатою вартості експертизи, в розмірі 3150,72 грн.
Оскільки позивачі у справах про поновлення на роботі звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 1) частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави судовий збір за двома вимогами: про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_3 задовольнити.
Поновити ОСОБА_3 на посаді водія автотранспортного засобу товариства з обмеженою відповідальністю «Альт-Хаус».
Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді водія автотранспортного засобу товариства з обмеженою відповідальністю «Альт-Хаус».
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Альт-Хаус» в дохід держави судовий збір в розмірі 974 гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: