У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Горелкіної Н.А., Мартинюка В.І.,
Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 05 травня 2006 року між ним та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 1/284-МК, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 25 тис. доларів США зі сплатою 16 % річних на суму залишку кредиту терміном до 05 травня 2011 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

05 травня 2006 року між банком та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки № 1/284-МК/1, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок житловою площею 75,9 кв. м, загальною площею 309,5 кв. м по АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором станом на 17 квітня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 2 765,08 доларів США, що еквівалентно 22 092 грн 99 коп., з якої: заборгованість за процентами за користування кредитом - 1 544,50 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання - 1 220,58 доларів США, на погашення якої банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку, зі зняттям з реєстраційного обліку.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області

від 25 лютого 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області

від 25 лютого 2014 року змінено у частині мотивів відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем порушено умови договору, проте позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Змінюючи рішення суду у частині мотивів відмови у позові, суд апеляційної інстанції керувався тим, що заборгованість ОСОБА_7 за кредитним договором не співмірна з вартістю предмета іпотеки.

Із такими висновками апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Судами встановлено, що 05 травня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 1/284-МК, відповідно до умов якого остання отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 25 тис. доларів США зі сплатою 16 % річних на суму залишку кредиту терміном до 05 травня 2011 року (а. с. 12−13, т. 1).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05 травня 2006 року між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладений іпотечний договір № 1/284-МК/1, відповідно до умов якого банку передано в іпотеку житловий будинок житловою площею 75,9 кв. м, загальною площею 309,5 кв. м по АДРЕСА_1, що належить відповідачці на підставі свідоцтва про право власності, виданого 05 липня 2000 року Валівською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області. Вартість предмета іпотеки сторони погодили у 150 тис. грн (а. с. 15−18, т. 1).

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 17 квітня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 2 765,08 доларів США, що еквівалентно 22 092 грн 99 коп., з якої: заборгованість за процентами за користування кредитом - 1 544,50 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання - 1 220,58 доларів США (а. с. 7−8, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

У п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства − справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, і неспівмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна не є підставою для відмови у позові банку, який звернувся до суду із захистом свого майнового права.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 вказаного Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів шляхом отримання допомоги суду у вирішенні тих питань, які вона сама з об'єктивних причин не може вирішити, як у випадку зі встановленням ступеня вини, що потребує певних знань та навиків. Відповідно до ст. 59 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st59> обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. При цьому суд має мотивувати відхилення питань осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, у випадку спору між сторонами щодо вартості предмета іпотеки суди мають вирішити питання про застосування ст. 143 ЦПК України у сукупності з іншими доказами у справі.

Оскільки судами не дотримано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено фактичних обставин справи, неправильно застосовано норми матеріального права, не досліджено доказів, наданих сторонами, та не надано цим доказам відповідної правової оцінки, рішення апеляційного суду належить скасувати, а справу - передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна
О.І. Євтушенко
В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік