04.08.2015 Єдиний унікальний номер 205/880/15-ц
справа № 2/205/960/15
04 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Шавули В.С.
при секретарі Перцевій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позивач 10 лютого 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-3).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNHDAN02002828, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 37 996,30 доларів США, строком користування до 03.05.2012 року, сплативши відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими договором.
В порушення умов кредитного договору позичальник несвоєчасно і не у повному розмірі здійснював повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором, у зв'язку із чим, станом на 28.01.2015 року має заборгованість в сумі 80 628,13 доларів США, з якої:
-заборгованість за кредитом - 23 817,20 доларів США;
-заборгованість по процентам за користування кредитом - 16 740,87 доларів США;
-пені - 40 070,06 доларів США.
Посилаючись на викладені обставини у позові позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № DNHDAN02002828 від 04.05.2007 року у сумі 80 628,13 доларів США, що за курсом становить 1 278 762,14 грн. та судові витрати по справі.
Представник позивача діючий за довіреністю - Демарчук М.В., у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.69).
Відповідач у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду повернулися конверти з відправленнями що направлялись відповідачу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.63-68). Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу дострокового повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Судом встановлено, що 04 травня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNHDAN02002828, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівки, на строк з 04.05.2007 року по 03.05.2012 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 37 996,30 доларів США на: 27 203,98 доларів США на купівлю автомобіля; 1 365,30 доларів США; страхування наземного транспорту; 136,50 доларів США на особисте страхування; 9 010,80 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту (а.с.92-94).
ОСОБА_1 як позичальник зобов'язався за кредитним договором щомісяця надавати банку кошти в сумі 485,00 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди.
Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, про що свідчать заяви на видачу готівки та платіжне доручення від 04.05.2007 року (а.с.21).
Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач допустив прострочення повернення кредитних коштів, у зв'язку із чим, за ним утворилась заборгованість, яка станом на 28.01.2015 року становить 80 628,13 доларів США, з якої: заборгованість за кредитом - 23 817,20 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 16 740,87 доларів США; пені - 40 070,06 доларів США (а.с.4-6).
Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.
Відповідно до вимог статті 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.
Достовірно встановлено, що позивач у квітні 2009 року звертався до суду із позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути із останнього заборгованість за кредитним договором № DNHDAN02002828 від 04.05.2007 року (цив.спр.№2-1278/2010 а.с.3).
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2010 року було відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (цив.спр.№2-1278/2010 а.с.92-94).

Крім того, в травні 2011 року позивач звертався до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення, заочним рішенням якого від 29.06.2011 року позов задоволено у повному обсязі (а.с.22-23).

Суд вирішив в рахунок погашення заборгованості за договором № DNHDAN02002828 від 04.05.2007 року - в розмірі 206 627,51 грн.,- звернути стягнення на предмет застави автомобіль Great Wall, модель Hover, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий універсал - В, номер кузова/шасі: LGWFF3A577B058942, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. А також, стягнуто судові витрати.

23 вересня 2011 року Індустріальним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист (а.с.24-25), задля примусового виконання вищевказаного рішення суду.

Отже, суд приходить висновку, що позивач у повній мірі реалізував своє право з відшкодування заборгованості за кредитним договором № DNHDAN02002828 від 04.05.2007 року укладеним із ОСОБА_1, але не зважаючи на покладений обов'язок доказування відповідно до ст..60 ЦПК України, не надав жодних доказів щодо примусового виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.06.2011 року. Тому, суд ставиться критично до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, так як не має жодних доказів того, що заборгованість за кредитним договором № DNHDAN02002828 від 04.05.2007 року є не сплаченою.

Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованим, недоведеними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги не підлягають задоволенню, то сплачений судовий збір поверненню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 526, 598-599, 610, 1054 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 197, 212, 213-215, 218, 222, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Шавула