АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3651/14-ц Номер провадження 22-ц/786/67/15Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.

Суддів: Петренка В.М., Акопян В.І.

При секретарі: Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батьків, -

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачки на свою користь аліментів в сумі 400 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батьків відмовлено.

З зазначеним рішенням не погодилась ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процессуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічного з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3.

Згідно довідки від 09.09.2014 року, виданої управлінням Пенсійного фодну України Київського району в м. Полтаві, ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні як пенсіонер за віком та одержує пенсію 1 118, 34 грн.

За заявою ОСОБА_2 рішенням київського районного суду м. Полтави від 06.03.2013 року її син ОСОБА_4 визнаний недієздатним ОСОБА_2 призначено йому опікуном.

Відповідно до довідки №775 Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної в м. Полтаві ради, виданої ОСОБА_2 на сина ОСОБА_4, у тім що, останній перебуває на обліку в управлінні та отримує допомогу ДСД, особам, які не мають права на пенсію та інвалідам 2 групи в розмірі 949 грн.

Крім того судом встановлено, що позивач проживає разом з ОСОБА_5, який є пенсіонером та отримує пенсію в сумі 1294,08 грн. та допомагає в утриманні житла.

ОСОБА_3 працює на посаді швейцара гуртожитку №2 студентського містечка, їй нараховується середньомісячна заробітна плата, у розмірі 1 604, 69 грн., її посадовий оклад відповідно до наданих квитанцій про виплату заробітної плати складає 1218 грн. Відповідачка проживає разом з чоловіком, який на даний час не працює, в одній квартирі з позивачкою, чоловіком позивачки та братом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі.

Відповідно до ст. 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.

Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов.

Сам факт того, що ОСОБА_2 є пенсіонером за віком не зумовлює виникнення у відповідачки обов'язку її утримання - така потреба має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання батьками доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

Згідно чинного законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо.

Зі змісту довідки від 09.09.2014 року, виданої управлінням Пенсійного фодну України Київського району в м. Полтаві, у вересні 2014 року, розмір пенсії позивчки становив 1118,34 грн. Таким чином, дохід позивача перевищує встановлені Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» суми прожиткового мінімуму.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції врахував, що позивач отримує пенсію за віком, яка відповідає мінімальному розміру пенсії, матеріальний стан відповідачки є гіршим ніж позивачки, та обов'язок утримання повнолітніми дітьми своїх батьків не є абсолютним.

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції.

Крім того, з мотивувальної частини позову вбачається, що підставою звернення до суду є те, що відповідачка матеріально не допомагає позивачу утримувати квартиру, де вони спільно проживають, в зв'язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Слід зазначити, що вимоги про утримання житлового приміщення, що знаходиться в спільному користуванні, регулюються іншими нормами, відповідно до яких, позивачка має право в судовому порядку стягнути з відповідача витрати понесені нею на утримання квартири.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст., 303, 307 п. 1 ч.1, 308 ч.1, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: Т.В. Одринська

Судді: В.М. Петренко

В.І. Акопян