у х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Кадєтової О.В., Мазур Л.М.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_4, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 5 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що його дочка ОСОБА_5 з 31 серпня 2002 року до 10 лютого 2012 року перебувала з ОСОБА_4 у шлюбі. 14 вересня 2006 року між акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 1863-08ПОУ Н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 105 000 доларів США. Цього ж дня між банком та позичальником було укладено також кредитний договір № 1863/1-08ПОУ Н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2 026 грн 23 коп. На прохання відповідачів, на забезпечення виконання умов вказаних договорів між банком та позивачем і ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки належної їм квартири АДРЕСА_1. 8 грудня 2011 року він та ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_4 надали останньому 69 124,19 доларів для погашення заборгованості за зазначеними кредитними договорами. Крім того, зазначали, що 16 листопада 2007 року між акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику 90 000 доларів США. На забезпечення виконання зазначеного кредитного договору між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки та договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2. 21 січня 2011 року ОСОБА_5 відчужила отриману в спадщину квартиру за 162 470 грн та внесла ці кошти на погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором. 15 лютого 2012 року позивач надав ОСОБА_4 40 923 доларів США для погашення заборгованості за вказаним кредитним договором в повному обсязі. Посилаючись на те, що відповідачі обіцяли повернути грошові кошти, але не виконують свого обов'язку, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 5 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 безпідставно отримані 8 грудня 2011 року грошові кошти в розмірі 895 188 грн 67 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 безпідставно отримані 15 лютого 2012 року грошові кошти в розмірі 529 970 грн 85 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено. Із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції виключено посилання на ст. 1212 ЦК України, як на підставу задоволення позову. У першому, другому та третьому абзацах резолютивної частини рішення слова: «стягнути солідарно…» замінено словами: «стягнути в рівних частках…». У першому та другому абзацах резолютивної частини рішення слова: «…безпідставно отримані…» замінено словами: «…отримані в борг…». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_4, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 31 серпня 2002 року до 10 лютого 2012 року перебували у шлюбі.

14 вересня 2006 року між акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 1863-08ПОУ Н, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 105 000 доларів США.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 27 жовтня 2006 року між ОСОБА_7, ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено іпотечний договір, згідно якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1.

16 листопада 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0, згідно якого останньому надано грошові кошти у розмірі 90 000 доларів США.

На забезпечення виконання вказаного договору цього ж дня між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_2.

Із матеріалів справи вбачається, що для погашення заборгованості по кредитному договору № 1863-08ПОУ Н від 14 вересня 2006 року, ОСОБА_3 8 грудня 2011 року передав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 69 124,19 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, складеною останнім.

Згідно розписки від 15 лютого 2012 року для погашення заборгованості по кредитному договору № 0 від 16 листопада 2007 року, позивач надав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 40 923 доларів США.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами зобов'язального права, зокрема, позики, а тому вважав, що передані позивачем відповідачам кошти підлягають стягненню на його користь як борг, що утворився у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання.

Між тим, згідно поданої ОСОБА_3 позовної заяви предмет позову визначений у ній як стягнення набутих грошових коштів без достатньої підстави, про стягнення з відповідачів безпідставно отриманих останніми грошових коштів він вказував і у заяві про уточнення позовних вимог (а. с. 178).

Про те, що предметом розгляду у справі є саме позов про стягнення набутих грошових коштів без достатньої підстави зазначено і у вступній частині ухваленого апеляційним судом рішення.

З огляду на викладене, зроблені в рішенні апеляційного висновки щодо характеру правовідносин, які виникли між сторонами, суперечать визначеному ОСОБА_3 предмету позову і не могли бути підставою для задоволення останнього.

При цьому не було враховано, що визначення предмету позову є виключним правом позивача як і зміна предмета позову (ст. 31 ЦПК України).

Зміна предмета позову здійснена апеляційним судом на порушення положень цивільного процесуального законодавства.

Крім цього, вважаючи, що кошти, отримання яких підтверджено розпискою ОСОБА_5 від 15 лютого 2012 року, використані в інтересах сім'ї і є спільним боргом подружжя, апеляційний суд не звернув уваги на те, що шлюб між сторонами розірвано 10 лютого 2012 року, тобто до їх передачі.

У позовній заяві ОСОБА_3 вказував на те, що ці кошти передавались ним ОСОБА_4 який відмовився написати про це розписку.

Зроблений в цій частині висновок про отримання ОСОБА_5 коштів і їх використання в інтересах сім'ї не підтверджується доказами і ґрунтується на припущеннях.

Аналогічна помилка щодо встановлення обставин справи в цій частині допущена і судом першої інстанції.

Оскільки обставини, якими обгрутовувались вимоги ОСОБА_3 взаємовиключні як між собою (передача відповідачам коштів на прохання останніх, обіцянка їх повернути і виникнення правовідносин, права і обов'язки сторін в яких визначені нормами зобов'язального права, та набуття відповідачами майна без достатньої правової підстави і виникнення обов'язку по його поверненню згідно ст. 1212 ЦК України) так і суперечили визначеному позивачем предмету позову, суд першої інстанції мав залишити позовну заяву без руху з метою їх усунення на стадії відкриття провадження у справі, чи під час її розгляду (п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України) або ж роз'яснити позивачу право на уточнення підстав і предмету позову в процесі розгляду справи шляхом подання відповідної заяви.

Такі порушення судами норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справі необхідно врахувати наведене та мати на увазі, що у випадку доведення отримання коштів одним із подружжя і їх використання в інтересах сім'ї, вони є спільним майном подружжя, а обов'язок по поверненню коштів у такому випадку лежить на подружжі, як солідарних боржниках (ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65, ч. 2 ст. 73 СК України), тобто у разі їх неповернення вони відповідають солідарно.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 5 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді:О.В. Кадєтова Л.М. Мазур Г.І. Мостова М.І. Наумчук