Справа №585/927/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Яковець О. Ф.
Номер провадження 22-ц/788/699/15 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Перекопської сільської ради Роменського району Сумської області, третя особа: Управління Держземагенства в Роменському районі про визнання недійсними рішень, свідоцтва про право на спадщину та державних актів на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а :

19 березня 2013 року позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з зазначеним позовом, який обгрунтиовував тим, що рішенням виконавчого комітету Перекопівської сільської ради № 22 від 23 листопада 1994 року під будівництво будинку йому було виділено 0,25 га землі за адресою АДРЕСА_1, яка рішенням сільської ради від 17 липня 1996 року передана у приватну власність.

Іншим рішенням Перекопівської сільської ради від 29 грудня 1999 року було передано у приватну власність 0,45 га для ведення особистого господарства, яка перебувала у його фактичному користуванні з травня 1995 року.

В серпні 2012 року під час підготовки технічної документації на оформлення держаних актів з'ясувалось, що наявні розміри земельної ділянки відсутні, оскільки 0,1508 га земельної ділянки були приватизовані суміжними землекористувачами відповідачами. Зокрема, вважає, що земельні ділянки для ведення особистого господарства відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 збільшились на 0,1236 га, так як не перебували у користуванні їх батька ОСОБА_9, який відповідно до рішення сільської ради № 19 від 06 вересня 1993 року отримав у користування 0,25 га землі для обслуговування будинку, а 0,16 га для ведення особистого господарства, тобто за відповідачами значилось 0,41 га, а не 0,5336 га. Вважає, що державний акт виданий 06 червня 2003 року на ім'я ОСОБА_9, а після його смерті державні акти від 12 вересня 2003 року видані на ім'я спадкоємців ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід вважати недійсними та рішення Перекопівської сільської ради на підставі яких були виготовлені ці акти, також просив визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено.

1. Визнано недійсними та скасовані:

- рішення Перекопівської сільської ради від 12 травня 2003 року про внесення змін до рішення від 6 вересня 1993 р. № 19, яким ОСОБА_9 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,5336 га, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 0,2836 га для ведення особистого селянського господарства;

- рішення Перекопівської сільської ради від 25 червня 2003 pоку, яким затверджений акт розділу земельної ділянки від 23 червня 2003 pоку, внесено зміни до рішення сільської ради від 08 травня 2003 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам», передано у приватну власність ОСОБА_3, ОСОБА_4 земельні ділянки площею по 0,0945 га, ОСОБА_5 площею 0,0956 га, двір площею 0,25 га залишений у спільному сумісному володінні.

2. Визнано недійсним видане 06 червня 2003 року Роменською районною державною нотаріальною конторою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 на земельні ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,5336 га, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 0,2836 га для ведення особистого селянського господарства;

3. Визнано недійсними:

- виданий 05 червня 2003 року Перекопівською сільською радою ОСОБА_9 державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,5336 га, в тому числі: 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 0,2836 га для ведення особистого селянського господарства;

- видані Перекопівською сільською радою 12 вересня 2003 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 державні акти на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га по АДРЕСА_1, зареєстровані в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №№ 81, 83, 86;

- видані Перекопівською сільською радою 12 вересня 2003 року державні акти на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1: ОСОБА_3 - кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0946 га, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 82; ОСОБА_5 - кадастровий номер 5924 НОМЕР_3, площею 0,0945 га, за реєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 84; ОСОБА_5 - кадастровий номер 5924 НОМЕР_4, площею 0,0945 га, зареєстрований в книзі записів реєстрації держав них актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 85.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 посилаються на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначають, що суд безпідставно не взяв до уваги той факт, що земельна ділянка розміром 0,45 га позивачу не передавалась і на порушення норм ст. 22 ЗК України межі в натурі не встановлювались. Крім того, Декретом Кабінету Міністрів України № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року відбувалась передача земельних ділянок в межах норм, встановлених Земельним Кодексом. Разом з тим, відповідачами спірна ділянка використовується з 2003 року з встановленням межових знаків. Позивач відповідно до ст. 152 ЗК України в межах строку позовної давності не ставив питання про захист свого порушеного права, передбаченого ЗК України та інших підстав, тому просили скасувати рішення суду, а в позовних вимогах ОСОБА_7 відмовити.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що право приватної власності на земельні ділянки посвідчувалося відповідною Радою народних депутатів, про що робився запис у землевпорядних документах і такі записи про розміри земельних ділянок 0,25 га та 0,45 га позивача зроблені. Суд вважав, що в 2003 році відповідачі за відсутності правових підстав отримали у власність більший розмір земельної ділянки 0,53 га, замість 0,41 га, що значилось за кадастровою документацією та відомостей погосподарських книг.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитись з висновком суду, оскільки він не відповідає зібраним у справі доказам та у зв'язку з невірним застосуванням норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Перекопівської сільської ради № 19 від 06 вересня 1993 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» ОСОБА_9 передано у приватну власність 0,25 га присадибної земельної ділянки та 0,16 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 11 - 12).

Рішенням Перекопівської сільської ради № 22 від 23 листопада 1994 року ОСОБА_7 було виділено 0,25 га для будівництва житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с. 13 т. 1).

Зі змісту рішення вбачається, що межі земельних ділянок встановлюються при видачі державного акту на право приватної власності.

За іншим рішенням Перекопівської сільської ради від 29 грудня 1999 року ОСОБА_7 передано для ведення особистого підсобного господарства 0,45 га (а.с. 16 т. 1). Місце розташування земельної ділянки не зазначено.

У зв'язку з підготовкою документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю відповідними рішеннями ради від 08 травня 2003 року та 12 травня 2003 року були внесені зміни до попереднього рішення сільської ради № 19 від 06 вересня 1993 року, згідно яких були внесені зміни та уточнений розмір земельної ділянки ОСОБА_9 та передано йому у приватну власність 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, а 0,2836 га для ведення особистого селянського господарства та доручено землевпоряднику внести зміни до земельно - облікової документації (а.с. 17 т. 1 та а.с. 108 т. 3). Згідно акта від 01 травня 2002 року було встановлено та закріплено межі земельної ділянки відповідачів в натурі площею 0,5336 га за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 18 - 20 т. 1).

Рішенням Перекопівської сільської ради від від 25 червня 2003 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом були внесені зміни до рішення від 08 травня 2003 року та був затверджений акт розподілу земельної ділянки між спадкоємцями ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожному із них передано по 0,0945 га земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а 0,25 га землі залишено у їх спільному сумісному володінні для обслуговування будинку. На вказані розміри відповідачі 12 вересня 2003 року отримали Державні акти на право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_2 (а.с. 19, 100 - 107 т. 1). Таким чином, земельною ділянкою загальним розміром 0,5336 га відповідачі користуються з 2003 року на підставі правовстановлюючих документів, про що зроблені відповідні записи у господарсько - земельні книги починаючи з 2003 року (а.с. 55, 71 т. 2).

Перевіряючи підстави позовних вимог ОСОБА_7 щодо порушення його земельних прав відповідачами, то колегія суддів не вбачає правових підстав для їх задоволення.

Із матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка розміром 0,25 га була виділена йому під будівництво будинку, що підтверджується актом виносу в натурі земельної ділянки індивідуального забудовника (а.с. 14 т. 1). Відповідно до рішення Перекопівської сільської ради від 29 грудня 1999 року ОСОБА_7 передавалась у власність 0,45 га земельної ділянки для ведення підсобного господарства. Проте, як вбачається із матеріалів справи, вказане рішення не було реалізовано. Місце розташування земельної ділянки не було визначено, межі земельної ділянки в натурі не виносились, технічна документація на земельну ділянку позивачем не заявлялась.

Із пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що на протязі більше 10 років він не використував земельну ділянку, так як мешкав у м. Києві (а.с. 29 т. 1).

Згідно п. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 право приватної власності громадян на земельні ділянки посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно - кадастрових документах, з наступною видачею земельного акта на право приватної власності на землю.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та повідомлення сільського голови Перекопівської сільської ради по 2010 рік включно ОСОБА_7 по сільській раді не був зареєстрований, тому в по господарських книгах були відсутні записи про його земельні ділянки (а.с. 55 т. 4).

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 4 травня 1999 року (зі змінами), технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку не містить вимог погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі та землекористувачами.

За ст. 22 ЗК України (в редакції 1990 року) Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і

одержання документа, що посвідчує це право.

Таких правовстановлюючих документів позивач не надав, а тому відсутні підстави вважати, що видачею державних актів на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 відповідачами були порушені його земельні права.

Крім того, із наданого плану користування, ТОВ «Геопроект» від 04 лютого 2015 року вбачається, що ОСОБА_7 користується земельною ділянкою 0,6353 га за адресою АДРЕСА_1, тобто його зазначення у позові про те, що у фактичному користуванні у нього лише 0,4582 га не знайшло свого підтвердження (а.с. 168 - 169 т. 3).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вказані обставини не врахував, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задоволити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким в позові ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Перекопської сільської ради Роменського району Сумської області відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -