Справа №463/166/15-ц
Провадження №2-н/463/10/15
УХВАЛА

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

17 січня 2015 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Головатий Р.Я., розглянувши заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за фактично надані послуги з холодного водопостачання, -

встановив:

заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за фактично надані послуги з водопостачання та водовідведення квартири №44 в будинку №27 на вул.Медової Печери у м. Львові, яка станом на 01.10.2014р. становить 1230 грн. 90 коп., з підстав зазначених у заяві про видачу судового наказу.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011р. №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України) (далі - ЦК)).

Згідно з п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Відповідно до п.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявником 16.01.2015р. заявлено вимогу про сплату заборгованості за фактично надані послуги з водопостачання та водовідведення, яка утворилася ще у 2001 році, тобто з пропуском позовної давності. При цьому, судом не беруться до уваги посилання заявника на переривання строку позовної давності з тих підстав, що боржники частково оплачували за надані послуги, оскільки як вбачається з відомостей про нарахування та оплату за надані послуги, останній платіж здійснено у травні 2005 року, що знаходиться за межами позовної давності.

Враховуючи викладене вище у прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити, розяснивши заявнику його право на звернення із вказаними у заяві вимогами в порядку позовного провадження.

Керуючись п.2 ч.3 ст. 100, 101 ЦПК України, -

ухвалив:

відмовити у прийнятті заяви Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за фактично надані послуги з холодного водопостачання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Р.Я. Головатий