Справа № 500/1733/15-ц
Провадження № 2/500/1513/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.

при секретарі Петровій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив та яким просив визнати недійсною заяву ОСОБА_1 від 15.01.2015 року, зареєстровану за № 94, про відмову від прийняття належної йому спадщини, яка залишилась після смерті матері ОСОБА_3 на користь його дочки (онуки спадкодавця) ОСОБА_2 , як таку, що вчинена під впливом тяжкої обставини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в кінці 2014 року у позивача склалось скрутне матеріальне становище, оскільки наближався час повернення значної суми боргу, а також необхідність проведення медичного обстеження в медичних закладах м. Одеси та Києва. Позивач розраховував, що після прийняття спадщини (шестимісячний строк для прийняття спадщини закінчувався 02.02.2015 року) може продати отримане спадкове майно (квартиру та земельну ділянку), розрахуватися зі своїми боргами, провести обстеження, а можливий залишок коштів витратити на проживання. Але для цього потрібно було витратити значний час, якого у позивача не було і тому він погодився на пропозицію своєї доньки відповідача по справі, яка запропонувала йому подати необхідні кошти, а позивач в свою чергу відмовляється від прийняття спадщини її користь. Знаходячись в вищезазначеному стані, довіряючи своїй дочці позивач погодився на її пропозицію, але досягнуті домовленості не були виконані відповідачем, з посиланням на ряд своїх причин, як то вимушена затримка з коштами, необхідність додаткового часу. Відтак позивач ОСОБА_1 при вирішенні своїх проблем був змушений розраховувати лише на себе та змінити своє рішення щодо прийняття спадщини після смерті матері. Внаслідок цього, відмова позивача ОСОБА_1 від прийняття спадщини була здійснена без застосування до нього фізичного та психологічного тиску по його волі, але під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних для нього умовах.

В судове засідання позивача ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Крім цього, зазначила, що обставини викладені її батьком в уточненій позовній заяві підтверджує. Так, відповідач ОСОБА_2 дійсно допомагала своєму батькові та позивачу по справі ОСОБА_1 грошима за умови відмови останнього від прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 на її користь. Проте в подальшому позивач ОСОБА_1 змінив своє рішення вважаючи, що воно не вигідно для нього.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 0,059 га, розташована на території садівничого кооперативу «Судноремонтник», ділянка № НОМЕР_1 , Бросківської сільської ради, передана для ведення садівництва на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 068688 від 26.05.1998 року, виданого на підставі розпорядження Бросківської сільської ради народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області від 22.08.1997 року за № 16, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД № 10-16-34.

Крім цього, згідно свідоцтва про право власності від 30.05.2000 року за № 338, виданого на підставі розпорядження Ізмаїльського міського голови від 03.04.2000 року, ОСОБА_3 належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою від 30.03.2014 року за № 441, наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 06.08.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. ст. 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 0,059 га, розташована на території садівничого кооперативу «Судноремонтник», ділянка № НОМЕР_1 , Бросківської сільської ради, передана для ведення садівництва на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ОД № 068688 від 26.05.1998 року та квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 39359549 від 15.01.2015 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_3 , відсутня.

Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_3 є її син ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 19.09.1960 року, виданого Ізмаїльським міським відділом РАЦСу УРСР.

Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Як було встановлено в судовому засіданні 15.01.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області із заявою про відмову від прийняття належної йому частки у спадщині, яка залишилась після смерті матері ОСОБА_3 на користь його доньки (онуки спадкодавця) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.01.2015 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовій Т.І. із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 15.01.2015 року за № 97.

Відповідно до ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу.

Пунктом 19-23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Як було з`ясовано судом позивач ОСОБА_1 заяву про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після смерті його матері ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_2 складав перебуваючи під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки хворів та йому потрібні були кошти на лікування в медичних закладах м. Одеси та Києва, окрім цього позивачу необхідно було повернути борг, тому він погодився на пропозицію своєї доньки, яка запропонувала позивачу взяти в неї кошти, а позивач в свою чергу відмовиться від спадщини на її користь. Але досягнуті домовленості не були виконані відповідачем, відтак при вирішенні своїх проблем позивач був змушений змінити своє рішення щодо прийняття спадщини після смерті матері. Внаслідок цього суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини задовольнити та визнати недійсною заяву ОСОБА_1 посвідчену приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального кругу Одеської області Єфимовою Т.І. від 15.01.2015 року, зареєстровану за № 94, про відмову від прийняття належної ОСОБА_1 спадщини, яка залишилась після смерті матері ОСОБА_3 на користь його дочки (онуки спадкодавця) ОСОБА_2 , як таку, що вчинена під впливом тяжкої обставини.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню відповідно до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 174, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини задовольнити.

Визнати недійсною заяву ОСОБА_1 посвідчену приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального кругу Одеської області Єфимовою Т.І. від 15.01.2015 року, зареєстровану за № 94, про відмову від прийняття належної ОСОБА_1 спадщини, яка залишилась після смерті матері ОСОБА_3 на користь його дочки (онуки спадкодавця) ОСОБА_2 , як таку, що вчинена під впливом тяжкої обставини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.О.Бурнусус