Справа № 161/5498/15-ц Провадження № 22-ц/773/1229/15 Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К. ,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Зленка Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Дельта Банк» про стягнення коштів за договорами банківських вкладів за апеляційною скаргою відповідача ПАТ «Дельта банк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 30 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 20 січня 2015 року між нею ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США, за яким передала на вкладний рахунок останнього 18456 доларів США під 5,5 % річних строком до 19 лютого 2015 року.

В цей же день між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у євро, за яким передала на вкладний рахунок останнього 17583 євро під 4,5 % річних строком до 19 лютого 2015 року.

У зв'язку із введенням тимчасової адміністрації кошти їй повернуті не були.

Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідача на її користь 18456 доларів США, 17583 євро та нараховані відсотки за вказаними договорами.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 червня 2015 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 грошовий вклад за договором №003-02580-200115 від 20 січня 2015 року в сумі 18456 доларів США, що за офіційним курсом Нацбанку України на 30 червня 2015 року складає 387852,84 грн.

Стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 грошовий вклад за договором № 005-02580-200115 від 20 січня 2015 року в сумі 17583 євро, що за офіційним курсом Нацбанку України на 30 червня 2015 року складає 413921,40 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 3654 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ "Дельта Банк" просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2015 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ПАТ "Дельта Банк" були укладені договори банківського вкладу (депозиту) за № 003-02580-200115 "Лояльний" у доларах США, за вказаним договором позивач внесла на вкладний рахунок № НОМЕР_1 вклад у розмірі 18456 доларів США строком по 19 лютого 2015 року на умовах процентної ставки на суму вкладу 5,5 процентів річних (а.с.5) та за №005-02580-200115 "Лояльний" у Євро, за вказаним договором позивач внесла на вкладний рахунок НОМЕР_2 вклад у розмірі 15583 Євро строком по 19 лютого 2015 року на умовах процентної ставки на суму вкладу 4,5 процентів річних (а.с.7).

Згідно з п.1.8 вказаних Договорів зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу Банку в день укладення сторонами цього договору. У разі, якщо в день укладення сторонами цього договору вкладник не здійснить перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений.

20 січня 2015 року ОСОБА_3 було внесено кошти на вкладні рахунки згідно договорів банківського вкладу (депозиту) від 19 лютого 2015 року у розмірі 18456 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № 44632378 (а.с.6) та у розмірі 17583 євро, що підтверджується платіжним дорученням № 44632899 (а.с. 8).

Довідкою про наявність рахунків в ПАТ «Дельта Банк» від 19.05.2015 року, стверджується, що на ім'я ОСОБА_3Г: відкриті рахунки:

-№ 8690 у валюті евро. Станом на 19.05.2015 року залишок коштів на рахунку складає 80,20 євро;

-№ 3695 у валюті долар США. Станом на 19.05.2015 року залишок коштів на рахунку складає 107,20 доларів США;

- згідно Договору банківського вкладу (депозиту) № 003-02580-200115 «Лояльний», укладеного 20.01.2015 року на суму 18456,00 доларів США, що припинив свою дію 21.03.2015 року;

- згідно Договору банківського вкладу (депозиту)- №-005-02580-200115 «Лояльний», укладеного 20.01.2015 року на суму 17 583,00 євро, що припинив свою дію 21.03.2015 року (а.с. 80).

З квитанцій від 11.06.2015 року, вбачається, що позивач отримала відсотки за вказаними договорами вкладу у розмірі 2880 грн. та 2422,33 грн. (а.с. 78) що також підтверджується поясненнями представника позивача та представника відповідача в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як особа, що уклала з банком договори банківського вкладу, строк яких закінчився, має право негайно отримати належні їй кошти та нараховані проценти. При цьому суд керувався положеннями ст. 526, 629, 1074 ЦК України, які передбачають обов'язковість договору та виконання зобов'язання, а також ст.41 Конституції України, якою гарантовано захист права власності.

Однак, такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме, не врахував, що на час звернення позивача до суду на підставі постанови Правління національного банку України від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію, тому при вирішенні спору підлягають до застосування положення саме цього Закону, який є спеціальним. За таких обставин рішення суду першої інстанції не може залишатися у силі.

Частинами 1, 2 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1075 ЦК України договір розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

За змістом ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Таким випадком, зокрема, є визначені Законом України «Про систему гарантувння вкладів фізичних осіб» наслідки запровадження тимчасової адміністрації в банку (ст. 36).

Згідно із п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

За змістом ч. 6 ст. 36 Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

При вирішенні указаного спору суд першої інстанції залишив поза увагою доводи представника відповідача про те, що з 11 червня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» розпочало виплату коштів вкладникам за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився до 03.03.2015 року, тобто, до запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, витягом з реєстру вкладників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стверджується, що 11.06.2015 року ОСОБА_3 виплачено у першому транші кошти в сумі 5 303.13 грн. (а.с. 120).

На час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, а саме, 20.07.2015 року виплачено 194 696.87 грн., тобто загальна сума виплачених коштів на даний час - 200 000 грн., що узгоджується з вимогами ст. 26 Закону, яка передбачає, що сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою за 200000 грн.

Таким чином, оскільки вказаним Законом чітко визначено виконання зобов'язання Фонду перед вкладниками банку по відшкодуванню коштів за вкладом в межах граничного розміру протягом дії тимчасової адміністрації, судом першої інстанції безпідставно пов'язано обов'язок Банку виплатити кошти за договорами банківських вкладів із гарантованим правом особи на захист і користування своєю власністю.

Проаналізувавши вищенаведені норми права, можна дійти висновку про те, що законодавством визначено спеціальний позасудовий порядок припинення зобов'язань банку перед вкладниками за умови відшкодування їм коштів за вкладами державою в особі Фонду, однак встановлена цим Законом гарантія обмежена в сумі, а жодними іншими нормативно-правовими актами не забезпечуються права вкладників на видачу тієї суми належних їм грошей, що перевищує виплачену Фондом.

Разом із тим не існує й такого закону, який би передбачав наслідком запровадження тимчасової адміністрації безпосереднє та в повному обсязі звільнення банку від виконання своїх зобов'язань у договірних відносинах із вкладниками, а ст. 52 Закону визначає лише черговість та порядок задоволення вимог до банку (спрямування уповноваженою особою Фонду коштів), де вказується, що вимоги вкладників фізичних осіб у частині, яка перевищує суму, виплачену Фондом, віднесені до четвертої черги кредиторів та можуть бути задоволені за кошти, які одержить уповноважена особа в результаті ліквідації та реалізації майна банку.

Тобто, під час тимчасової адміністрації положення Закону дозволяють банку не здійснювати моментального задоволення вимог вкладників і інших кредиторів банку, як це визначає ст. 1075 ЦК України у спірних правовідносинах, що вказує на відсутність у особи можливості негайно та протягом деякого часу скористатися належними їй коштами, однак не може підтверджувати втрату права на них взагалі.

Не можна вважати відмовою у праві на захист цивільного права особи, наявність узгодженого Законом та встановленого державою порядку, який стосується забезпечення відшкодування вкладникам Фондом замість банків суми коштів за вкладами, граничний розмір яких не може бути меншим ніж 200 тис. грн., при цьому вирішення спірних питань з приводу гарантованих Фондом коштів вкладників у межах суми відшкодування здійснюється в порядку, передбаченому ст. 54 Закону.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Згідно з ч. І., ч.2 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи (пп. 1, 5 ч. 2 ст. 37 Закону).

За змістом ч. 3 ст. 37 та ч. 6 ст. 38 Закону на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку, вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення виконує повноваження органів управління банку, приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку, у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб (пп. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 48 Закону).

За таких обставин, у суду не було законних підстав для стягнення з ПАТ «Дельта Банк», повноваження якого, починаючи з 03.03.2015 року, виконує уповноважена особа будучи виконавчим органом банку, судового збору на користь держави. Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалене у справі судову рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому відповідно до вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові у частині задоволення позовних вимог та стягнення судового збору.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 30 червня 2015 року в даній справі у частині задоволення позовних вимог та стягнення судового збору скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів за договорами банківських вкладів.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді