Провадження № 2/127/6728/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Куцого Р.А.,

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення боргу, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.06.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 4 000 дол. США для купівлі автомобіля марки Фіат Добло. Вказані кошти відповідач зобов`язався повернути через один рік, тобто до 10.06.2015 року, а в разі відсутності коштів зобов`язався куплений автомобіль марки Фіат Добло передати позикодавцю до повного погашення боргу, про що свідчить власноручно написана відповідачем ОСОБА_2 розписка.

Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням, відповідач у строк до 10.06.2015 року позивачу позику не повернув.

23.06.2015 року відповідач ОСОБА_2 частково повернув кошти за договором позики у розмірі 1 500 дол. США.

Проте, решту коштів у розмірі 2 500 дол. США за договором позики відповідач ОСОБА_2 позивачу не повернув та пояснив, що він розлучається з дружиною та ділить майно.

Таким чином, права позивача на володіння та розпорядження власним майном грошовими коштами порушуються, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідачів в рівних частках 2 500 дол. США та судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Куций Р.А. позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення останніх.

Представники відповідача ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні останніх відмовити у зв`язку з безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_5 до судового засідання не з`явилась із невідомих суду причин, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні останніх відмовити.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 10.06.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала, а відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 4 000 дол. США для купівлі автомобіля марки Фіат Добло. Вказані кошти відповідач зобов`язався повернути через один рік, тобто до 10.06.2015 року, а в разі відсутності коштів зобов`язався куплений автомобіль марки Фіат Добло передати позикодавцю до повного погашення боргу, про що свідчить власноручно написана відповідачем ОСОБА_2 розписка (а.с.4).

У відповідності ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням, відповідач у строк до 10.06.2015 року позивачу позику не повернув.

Разом з тим, 23.06.2015 року відповідач ОСОБА_2 частково повернув кошти за договором позики у розмірі 1 500 дол. США, що підтверджується розпискою ОСОБА_1 від 23.06.2015 року (а.с.32).

Проте, решту коштів у розмірі 2 500 дол. США за договором позики відповідач ОСОБА_2 позивачу не повернув.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 , не зважаючи на взяті на себе зобов`язання за договором позики, до теперішнього часу повного розрахунку не провів перед позивачем, тому повинен сплатити на її користь 2 500 дол. США, що станом на 21.08.2015 року згідно курсу НБУ становить 55 075 грн.

Однак, суд не погоджується з думкою позивача, відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Куцого Р.А. щодо стягнення з відповідачів в рівних частках на користь позивача заборгованості за договором позики, оскільки закон закріплює принцип персональної відповідальності суб`єкта за вчинене ним правопорушення (ч.2 ст.61 Конституції України), таким чином за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може накладатися лише на його особисте майно та (або) на частку у спільній сумісній власності, яка виділена цій особі в натурі.

А тому, посилання позивача на положення ч.2 ст.73 СК України, які передбачають можливість накладення стягнення на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби, є помилковими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що договір позики грошових коштів було укладено відповідачем в інтересах сім`ї та одержані кошти за договором були використані на її потреби, зокрема на купівлю автомобіля, який використовувався для потреб сім`ї.

Окрім того, судовий збір, понесений позивачем у розмірі 550,75 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.430367574.1 від 04.09.2015 року, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 , так як у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.525, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625, 629, 1046 1050ЦК України, ст.ст.10, 56, 60, 79, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 10.06.2014 року у розмірі 2 500 доларів США, що станом на 21.08.2015 року становить 55 075 (п`ятдесят п`ять тисяч сімдесят п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати щодо сплати судового збору у розмірі 550 (п`ятсот п`ятдесят) грн. 75 коп.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: