РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/17364/15-ц

Провадження № 2/638/6790/15

02.11.2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Шептуха В.М.

з участю судового розпорядника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Святославни про визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 Святославни про визнання права власності на майно та витребування майна із чужого незаконного володіння, в позові просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру №84 за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 45-Б та витребувати зазначену квартиру із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 Святославни.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.11.2014 року позивачем та відповідачем придбано квартиру №84 в житловому будинку за адресою: м. Харків, пр.-т. Леніна, 45-Б. Хоча дану квартиру і було придбано за час шлюбу, однак за особисті кошти позивача, зароблені ним за час шлюбу, та зазнала істотних змін внаслідок здійсненого за його власні кошти капітального ремонту. Позивач вказує, що дружина оформила на себе майно, придбане за час шлюбу, але в силу закону підлягає визнанню право особистої приватної власності на майно за позивачем. Позивач зазначає, що ОСОБА_3 Святославна в повній мірі володіє і користується майном та обмежує його в праві вільного користування майном. Просить суд: визнати право особистої приватної власності на квартиру №84 за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 45-Б за ОСОБА_2 та витребувати зазначену квартиру із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 Святославни.

Позивач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Крім цього, відповідач надала до суду письмові заперечення, з яких вбачається, що майно було придбано під час шлюбу, за спільні кошти (і позивач, і відповідач на момент купівлі майна працювали, кожен з них отримував дохід), покупцем в договорі купівлі-продажу за спільною згодою було зазначено відповідача ОСОБА_3 Святославну, однак вона не заперечує, що майно є спільною сумісною власністю подружжя.Крім того, частина грошових коштів на оплату майна продавцю була отримана у кредит, який було оформлено на ОСОБА_2, однак цей кредит вони сплачували і сплачують спільно (строк сплати кредиту - по 06.11.2034 рік).

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, представлені в них, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Святославна 19 вересня 2008 року зареєстрували шлюб, що підтверджує свідоцтво про шлюб, актовий запис №390, видане Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а. с. 12).

На сьогодні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Святославна продовжують перебувати в шлюбі, проживають спільно.

Під час шлюбу, а саме 07 листопада 2014 року, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Святославна, за спільні кошти, придбали у власність однокімнатну квартиру №84, розташовану за адресою: м. Харків, пр-т. Леніна, 45-Б, загальною площею 114,9 м2, житловою площею - 47,5 м2, згідно договору купівлі-продажу, оформленого за спільною згодою між ОСОБА_3 Святославною, в якості покупця, і Дочірнім підприємством «Укрінвестпроект», в якості продавця (а. с. 13). Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 за реєстровим номером №5147.

Право власності на квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.11.2014 року, за спільною згодою майно зареєстрували на відповідача, у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири зазначено ОСОБА_3 Святославну (а. с. 15).

Відповідно до пункту 13 договору купівлі-продажу, майно було набуте у спільну сумісну власність подружжя, договір укладено за згодою чоловіка покупця, про що нотаріусу подано відповідну заяву про згоду, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом.

Відповідно до пункту 3 договору купівлі-продажу продаж майна було вчинено за 1 349 500, 00 грн. Вказані грошові кошти було сплачено продавцю в повному обсязі наступним чином: до підписання договору купівлі-продажу було сплачено 620 255,00 грн. на рахунок продавця - Дочірнього підприємства «Укрінвестпроект» у АТ «Златобанк», що підтверджується пунктом 3 договору та квитанцією від 03.11.2014 року (а. с. 16); в день підписання договору купівлі-продажу - 07.11.2014 року було сплачено продавцю - Дочірньому підприємству «Укрінвестпроект» на рахунок у АТ «Златобанк» суму 729 245,00 грн., що підтверджується пунктами 3 та 4 договору, квитанцією від 07.11.2014 року та нотаріально засвідченою письмовою заявою продавця (а. с. 17, 52).

Частина грошових коштів, а саме 729 245 грн., була отримана подружжям в кредит. Так, ОСОБА_2 було укладено з Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» три договори кредиту: №830МІ1 від 07.11.2014 року на купівлю нерухомості на вторинному ринку на суму 729 245 грн. зі стандартним графіком погашення, кредит надано по 06.11.2034 рік (а. с. 18-24); №830042022INSURANCE2 від 07.11.2014 року - відновлювальна кредитна лінія на сплату страхових платежів за договором страхування життя, кредит надано по 06.11.2034 рік (а. с. 31-36); №830042022INSURANCE1 від 07.11.2014 року - відновлювальна кредитна лінія на сплату страхових платежів за договором страхування майна, кредит надано по 06.11.2034 рік (а. с. 25-30). Вказані кредитні договори було укладено позивачем за згодою відповідача (а. с. 20, 27, 33).

В якості забезпечення виконання зобовязань за вказаними кредитними договорами ОСОБА_3 Святославна є фінансовим поручителем згідно договору поруки від 07.11.2014 року і відповідає перед кредитором як солідарний боржник, та є майновим поручителем і передала майно Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» в іпотеку за іпотечним договором з майновим поручителем №830МІ1 від 07.11.2014 року (а. с. 55).

Кредит сплачується спільно позивачем і відповідачем, перебуваючи у шлюбі, до сплати залишилось 705 369,92 грн., строк сплати кредиту - по 06.11.2034 рік. Крім того, позивач і відповідач до купівлі і на момент купівлі майна працювали, кожен з них є фізичною особою-підприємцем і кожен отримує дохід.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Відповідно до пункту 24 Постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Відповідно до вимог частини 2 статті 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Посилання позивача на те, що майно придбано за його особисті кошти позивачем не доведено, не знайшло свого підтвердження належними доказами.Зароблені позивачем за час шлюбу кошти та кошти, отримані ним під час шлюбу в кредит, не є коштами, які належали йому особисто.

Так, на момент придбання квартири вона являла собою новобудову, не придатне до проживання приміщення без комунікацій, оздоблення, ремонту, проживати в ній на той час було неможливо. На сьогодні, внаслідок здійсненого подружжям - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Святославною під час шлюбу ремонту майно істотно змінилось, тепер це жила квартира з капітальним ремонтом, з усіма комунікаціями, сантехнікою, освітленням, з декоративним оздобленням і т. д., повністю придатна для проживання. Майно було придбано за 1 349 500,00 грн. Згідно звіту про оцінку майна №271015-1 станом на 27.10.2015 року вартість здійсненого - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Святославною ремонту склала 922 234,00 грн (а. с. 65-77).

Судом встановлено, що після купівлі майна 07.11.2014 року у спільну сумісну власність подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Святославни відбулась істотна зміна майна - квартири №84, розташованої за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 45-Б.

Відповідно до вимог норм частини 2 статті 61 Сімейного кодексу України, дохід позивачає об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, крім того, позивач не заперечує, що відповідач також отримував і отримує доходи, істотна зміна майна відбулась за рахунок спільних коштів подружжя.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи зазначене, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, пояснення сторін, судом не вбачається підстав для визнання права особистої приватної власності на майно за позивачем.

Щодо витребування майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 Святославни суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що під час шлюбу, 07 листопада 2014 року, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Святославна, придбали у спільну сумісну власність подружжя квартиру № 84 (квартира однокімнатна, загальною площею 114,9 м2, житловою площею - 47,5 м2), розташовану за адресою: м. Харків, пр.-т. Леніна, 45-Б, згідно договору купівлі-продажу, оформленого за спільною згодою між ОСОБА_3 Святославною в якості покупця і Дочірнім підприємством «Укрінвестпроект» в якості продавця. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 за реєстровим номером №5147.

Встановлення дійсних намірів сторін договору купівлі-продажу було здійснено нотаріусом відповідно до норм глави 4 Закону України «Про нотаріат» шляхом надання для ознайомлення проекту договору сторонам, сторони з ним ознайомились та підтвердили свої наміри щодо укладання договору, договір посвідчений нотаріально, обсяг цивільної дієздатності сторін був встановлений нотаріусом під час посвідчення договору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Згідно статті 3 Закону України «Про нотаріат», «нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Нормами статті 49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; тощо.

Відповідно до частини 2 статті 54 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Згідно статті 55 Закону України «Про нотаріат» та статті 2 глави 2 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року: угоди про відчуження майна посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. При посвідченні угод про відчуження жилого будинку, квартири, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна, податкової застави, а також перевіряється відсутність обтяження нерухомого майна іпотекою.

Відповідно до пункту 2 договору купівлі-продажу: «2. Документом, що підтверджує право власності продавця на квартиру, що відчужується за цим договором, є: Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Харківської міської ради 15 травня 2008 року, на підставі розпорядження Харківського міського голови від 13.05.2008 року за номером 910. Право власності на квартиру зареєстроване Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 17 травня 2008 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18851704, реєстраційний номер: 23285871, номер запису: 92459 в книзі: 1.

Право власності Дочірнього підприємства «Укрінвестпроект» на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №2084071 від 12.08.2013 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області 12.08.2013 року № 7846333, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01.».

Згідно пункту 7 договору купівлі-продажу: «7. Відсутність заборони відчуження (арешту) та обтяження іпотекою квартири, яка є предметом цього договору, підтверджується відповідними витягами за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на обєкти нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ідентифікатор пошуку: 75845403, ідентифікатор пошуку: 75845505 від 07.11.2014 року. Відсутність податкової застави щодо майна продавця та покупця підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №45562845 від 07.11.2014 року.».

У пункті 6 договору купівлі-продажу: «6. Представник продавця свідчить та гарантує, що вищевказана квартира, на момент укладення цього договору нікому іншому не продана, не подарована, як внесок до статутного капіталу не передана, не відчужена іншим способом, не знаходиться в іпотеці, під податковою заставою, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, прихованих недоліків, а також прав щодо неї у третіх осіб (в тому числі за договором найму), як в межах, так і за межами України, немає; в вищевказаній квартирі малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані, права малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних та обмежено дієздатних осіб при відчуженні вказаної квартири не погіршуються та не порушуються. Представник продавця засвідчує, що продаж квартири за цим договором не порушує вимог установчих документів та рішень вищого органу управління продавця.». Продаж квартири було вчинено за 1 349 500,00 грн., які було сплачено покупцем продавцю в повному обсязі.

Згідно пункту 10 договору купівлі-продажу: «10. Право власності переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору та підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України, право власності у покупця виникає з дня державної реєстрації цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація здійснюється нотаріусом одночасно з посвідченням цього договору відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Право власності на квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.11.2014 року, за обоюдною згодою майно зареєстрували на відповідача, у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.11.2014 р. (індексний номер витягу 29176798) власником квартири зазначено ОСОБА_3 Святославну.

Стаття 386 Цивільного кодексу України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно вимог статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Не знайшло свого підтвердження належними доказами та посилання позивача на те, що майно має бути витребувано із чужого незаконного володіння його дружини ОСОБА_3 Святославни.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням норм діючого законодавства України, судом встановлено, що право власності ОСОБА_3 Святославни і ОСОБА_2 на майно - квартиру АДРЕСА_1 набуте у встановленому законом порядку, ОСОБА_3 Святославна і ОСОБА_2, як співвласники майна на праві спільної сумісної власності подружжя, є добросовісними набувачами квартири №84, розташованої за адресою: м. Харків, пр.-т. Леніна, 45-Б, ними придбано майно за дійсним договором купівлі-продажу, всі вимоги, передбачені діючим законодавством для укладання зазначеного договору, додержано, встановлення дійсних намірів сторін договору купівлі-продажу майна було здійснено нотаріусом відповідно до норм діючого законодавства, дієздатність сторін, повноваження представника продавця, наявність права власності продавця на майно, відсутність заборони відчуження, арешту майна, податкової застави, відсутність обтяження майна іпотекою, а також відсутність інших перешкод для укладання договору нотаріусом перевірено, вартість майна ОСОБА_3 Святославною і ОСОБА_2 сплачено продавцю в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Святославни про визнання права власності на майно задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 334, 386, 387, ЦК України, ст. 57, 60, 61 СК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Святославни про визнання права власності на майно відмовити.

Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: