Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Волинського відділення № 1 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів за договором строкового банківського вкладу (депозиту), за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 02 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнив, та остаточно просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») на свою користь 663 763 грн 13 коп. за договорами строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 лютого 2014 року № 004-02582-120214 та від 28 квітня 2014 року № 3900.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що після закінчення терміну дії договорів він у грудні 2014 року звернувся до відповідача із письмовою заявою про отримання суми вкладів та процентів, на яку отримав відповідь про можливість отримання цих грошових коштів при безпосередньому зверненні до будь-якого відділення банку. Однак, звернувшись до банку, він отримав відмову з посиланням на відсутність коштів, яку вважає односторонньою відмовою відповідача від належного виконання своїх зобов'язань за договором, порушенням вимог ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_50144/ed_2015_03_02/pravo1/T002121.html?pravo=1>, ст. ст. 525 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843594/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 526 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 530 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843599/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 629 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843702/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 1068 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844161/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, тому просив з урахуванням частково виплачених йому грошових коштів стягнути з відповідача на свою користь залишок депозитного вкладу станом на 31 березня 2015 року у сумі 663 763 грн 13 коп.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 вклад у сумі 663 763 грн 13 коп.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір у сумі 3 654 грн.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 02 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судового збору у сумі 3 654 грн.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, скасувати рішення суду апеляційної інстанції у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом установлено, що 12 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 004-02582-120214 терміном до 11 серпня 2014 року під 24 % річних та внесено позивачем готівкою до банку 500 тис. грн.

28 квітня 2014 року між тими самими сторонами укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 3900 терміном до 25 жовтня 2014 року під 26 % річних та внесено позивачем готівкою до банку 800 290 грн.

Відповідно до п. п. 1.10, 1.3 вищевказаних договорів вклад виплачується за закінченням строку розміщення шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки № НОМЕР_1, відкритого в установі банку.

Пунктом 2.1 договорів передбачено, що договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Так, повним виконанням банком своїх зобов'язань є повернення повністю суми вкладу та процентів.

Згідно зі щомісячними виписками ПАТ «Дельта Банк» щодо операцій на картковому рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти у повному обсязі за вищевказаними договорами строкового банківського вкладу (депозиту) надійшли на картковий рахунок № НОМЕР_1 і частково виплачені.

Станом на 31 березня 2015 року із загальної суми 1 300 290 грн не виплаченими залишилися грошові кошти у сумі 663 763 грн 13 коп.

01 грудня 2014 року позивач письмово звернувся до відділення банку із заявою про отримання суми вкладу та процентів за ним відповідно до п. 1.11 вказаних договорів, проте листом від 16 січня 2015 року за № 05-2634586 його повідомлено про можливість отримати грошові кошти при безпосередньому зверненні до будь-якого відділення банку. Однак, звернувшись до банку, позивач в черговий раз отримав відмову з посиланням на відсутність грошових коштів.

Постановою правління Національного банку України від 02 березня 2015 року прийнято рішення «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних». Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 про запровадження з 03 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк».

Рішення Виконавчої дирекції Фонду від 08 квітня 2015 року № 71 про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно.

Задовольняючи позов та стягуючи з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 вклад у сумі 663 763 грн 13 коп., суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, відповідно до ст. 41 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_119/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> та ст. ст. 1060 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844152/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 1074 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844167/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, не допускається.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st4>).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

На порушення вищенаведених норм процесуального права суд не надав належної оцінки як доказам договорам, укладеним між сторонами у справі, не дослідив у достатньому обсязі їхніх умов, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, умовами вищевказаних договорів, зокрема п. п. 1.10, 1.3 передбачено, що вклад виплачується за закінченням строку розміщення шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, відкритий в установі банку, з використанням платіжної картки № НОМЕР_1.

Враховуючи положення п. 2.1 укладених між сторонами у справі договорів, повним виконанням банком своїх зобов'язань є повернення повністю суми вкладу та процентів, а під час розгляду справи установлено факт перерахування банком грошових коштів у повному обсязі на виконання умов договорів, укладених між сторонами у справі, після закінчення строку розміщення вкладу на поточний рахунок вкладника № НОМЕР_1.

Отже, суд не з'ясував питання та не встановив, які саме дії чи бездіяльність відповідача призвели до порушення прав позивача та яких саме; чи може він реально користуватися платіжною карткою № НОМЕР_1 та розпоряджатися грошовими коштами, які на ній обліковуються (знімати грошові кошти готівкою, проводити безготівкові розрахунки), тобто чим саме відповідач обмежує його права.

Висновок суду про встановлення факту обмеження прав клієнта - позивача щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не підтверджений належними та допустимими доказами згідно зі ст. ст. 58, 59 ЦПК України, а в силу вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин не є обґрунтованим висновок суду про порушення відповідачем прав позивача.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій всупереч вимогам ст. ст. 212-214, 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 309 ЦПК України порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 02 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак