АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/2324/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/938/К/15 суддя Патинка А.Г.
Категорія - 20 (І) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Соколан Н.О.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною та права власності на придбане майно.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною та права власності на придбане майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_3 належить домоволодіння АДРЕСА_1. 28.01.2010 року позивач сплатила ОСОБА_3 7 500,00 грн. в рахунок придбання зазначеного домоволодіння, про що було оформлено відповідну розписку.

При укладенні зазначеного договору, відповідач ОСОБА_3 не повідомила позивача про необхідність його нотаріального посвідчення, у зв'язку з чим остання, уточнивши позовні вимоги, просила суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 від 28.01.2010 року; визнати за ОСОБА_2 право власності на це домоволодіння та стягнути з ОСОБА_3 на її користь понесені судові витрати.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на доведеність факту передачі грошей в рахунок купівлі-продажу домоволодіння та наявність у зв'язку з цим підстав для задоволення позову. Крім того, вважає, що судом не надано оцінку причині не оформлення договору купівлі-продажу домоволодіння в нотаріальному порядку, що сталося з вини відповідача, який відмовив в нотаріальному оформленні цього договору.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано в повному обсязі.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом Серії НОМЕР_1 від 09.07.2009 року, виданого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситник О.О., спадкова справа №99/20008, зареєстровано в реєстрі за №3619 (а.с. 4).

28.01.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. укладено угоду, згідно якої ОСОБА_2 передала, а відповідач ОСОБА_3 отримала 7 500,00 грн. в рахунок оплати за домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правила ст.220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення такого правочину відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, а тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін прав і обов'язків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку визначеному законом і є непорушним.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Положеннями ч.2 ст. 220 ЦК України передбачена можливість суду визнати дійсним договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, у разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення.

В абзаці 2 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", роз'яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 є власником домоволодіння АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 4, 4- зворот).

28.01.2010 року відповідач ОСОБА_3 отримала від позивача ОСОБА_2 7 500,00 грн. у якості оплати за спірний будинок (а.с. 5).

Як вбачається зі змісту розписки, остання не містить істотних умов договору купівлі-продажу, таких як, зокрема, належність нерухомого майна продавцю, порядок розрахунків, передачі майна, тощо.

Договір купівлі-продажу домоволодіння між сторонами у письмовій формі не укладався, нотаріально не був посвідчений та його державна реєстрація не відбулася, хоча сторони проживають в АДРЕСА_2 та мають можливість відвідати нотаріальну контору для укладення договору купівлі-продажу.

Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу домоволодіння був укладений у порушення зазначеного закону, позивач не надала переконливих доказів щодо ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що він не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін.

Доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо законності прийнятого рішення.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, не обґрунтовані, а тому немає підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: