У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Кадєтової О.В., Мазур Л.М.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення вартості автомобіля, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вікторія» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 9 вересня 2008 року товариство придбало автомобіль марки «MITSUBISHI L 200» вартістю 148 000 грн. Зазначений автомобіль було доукомплектовано на суму 18 575 грн. Вказаний транспортний засіб був зареєстрований у міжрайонному реєстраційно-екзаменаційному відділі м. Умань Черкаської області. Позивачем було виявлено, що зазначений автомобіль було знято з обліку на підставі наказу директора підприємства Сиротюка Р.М. та передано третій особі. У вересні 2009 року через Українську товарну біржу спірний автомобіль був відчужений ОСОБА_3 Посилаючись на те, що зазначений автомобіль на підприємстві відсутній та не обліковується, грошові кошти від продажу автомобіля товариство не отримувало, просило позов задовольнити.

Рішенням Монастиришенського районного суду Черкаської області від 10 лютого 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вікторія» вартість автомобіля марки «MITSUBISHI L 200» 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 166 575 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 9 вересня 2008 року ТОВ «Вікторія» придбало транспортний засіб «MITSUBISHI L200", 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 за 148000 грн, що підтверджується рахунком-фактурою № СФ-000163 від 9 вересня 2008 року, платіжним дорученням від цієї ж дати за № 373. Вказаний автомобіль було доукомплектовано на суму 18575 грн, що підтверджується рахунком-фактурою № Авт-000705 від 9 вересня 2008 року та платіжним дорученням № 372 також від 9 вересня 2008 року. Таким чином, за придбаний автомобіль сплачено 166 575 грн.

З матеріалів справи вбачається, що зазначений автомобіль був зареєстрований 19 вересня 2008 року за ТОВ «Вікторія» с. Копіювата Монастирищенського району.

У вересні 2009 року його було реалізовано через Українську товарну біржу. Сторонами у біржовому договорі купівлі-продажу від 15 вересня 2009 року № 902050 зазначені: Брок-Сервіс, що діє в інтересах ТОВ «Вікторія» через ОСОБА_4, та ПП ОСОБА_5, що діє в інтересах ОСОБА_3

16 вересня 2009 року на підставі біржової угоди спірний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_3

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Вікторія» вказувало, що автомобіль на підприємстві відсутній та не обліковується в бухгалтерському обліку товариства, грошові кошти або іншу винагороду від реалізації автомобіля воно не отримувало, а тому просило стягнути з відповідача його вартість.

Cкасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 166 575 грн, тобто вартість автомобіля, на момент його придбання товариством.

Однак з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Із змісту укладеного між ТОВ «Вікторія» та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу автомобіля, який недійсним не визнаний, вбачається, що він відчужений за погодженою сторонами ціною.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що ціна проданого автомобіля є рівною розміру коштів, витрачених на його придбання ТОВ «Вікторія», який становив 166 575 грн.

На порушення вказаних норм права апеляційний суд не встановив ціни за яку було продано автомобіль, не врахував, що у випадку неможливості визначення погодженої сторонами договору ціни така має бути визначена за правилами ч. 3 ст. 632 ЦК України.

З огляду на викладене, при вирішенні спору суд мав встановлювати обставини, що пов'язані з вартістю автомобіля за який його продано за біржовою угодою на час її укладення, а не стягувати вартість виходячи із розміру коштів, витрачених на його придбання товариством.

Наведені порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 303, 304 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до апеляційного суду.

Крім цього, відповідач у касаційній скарзі зазначив про те, що кошти за автомобіль були сплачені продавцеві до укладення договору купівлі-продажу, про їх одержання продавцем до підписання договору зазначено в ньому.

Між тим, долучені до справи електрофотокопії біржової угоди виконані таким чином, що прочитати викладені в ній умови неможливо, а відтак спростувати доводи касаційної скарги ОСОБА_3 в цій частині.

Отже вказані доводи підлягають перевірці при новому розгляді справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді:О.В. Кадєтова Л.М. Мазур Г.І. Мостова М.І. Наумчук