Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є.у.№336/7283/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Наумов О.О.
№ 22-ц/778/3405/15 Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Коваленко А.І., Каракуші К.В.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність-Сервіс» та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність-Сервіс», третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Запоріжжі про стягнення моральної та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Співдружність-Сервіс» про стягнення моральної та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві

Позивач зазначав, що з січня 2012 року він працював на посаді контролера матеріалів, металів, напівфабрикатів та виробів на підприємстві відповідача. Звільнений з підприємства 02 червня 2014 року у зв'язку з неможливістю виконувати роботу за станом здоров'я. 27 березня 2013 року приблизно о 10 годині 30 хвилин під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого він отримав закритий внутрішньосуглобний перелом треті правого стегна зі змішенням, про що був складений Акт проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5, в якому зазначено, що нещасний випадок стався внаслідок недотримання позивачем п. п. 1.3 п. 1.6.1 «Інструкції по охороні праці для всіх, працюючих на підприємстві». Позивач вважає, що акт розслідування нещасного випадку повністю не відповідає обставинам справи, оскільки нещасний випадок стався в результаті несприятливих погодних умов, що спричинили ожеледицю, та як наслідок слизьку дорогу, яку не було посипано піском.

Внаслідок вищевказаного нещасного випадку він отримав третю групу інвалідності. На лікування внаслідок нещасного випадку ним було витрачено 9 552,60 грн., з яких 4 652,60 грн. він сплатив у ТОВ «Клініка Мотор-Січ» за лікування та 4 900 грн. за дистальну стегнову блокуючу пластину. Окрім матеріальних витрат він зазнав також істотних душевних страждань, які виражаються в тривалому фізичному болі, зміні укладу його життя, значних матеріальних втратах, тривалий час він був вимушений лікуватись та має продовжити лікування згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда. Через отриману травму був вимушений звільнитись з роботи, оскільки вже не міг виконувати роботу за станом здоров'я.

Зазначає, що адміністрація підприємства вимусила його написати заяву та зробила запис в трудовій книжці щодо звільнення за власним бажанням та це негативно позначилось на його душевному стані.

Посилаючись на ці обставини просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 9552,60 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Ухвалою суду від 27.01.2015 року залучено в якості третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Запоріжжі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність-Сервіс» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність-Сервіс» на користь держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Співдружність-Сервіс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 також звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити, задовольнивши його позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність-Сервіс» та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на статтю 153 КЗпП України, якою передбачено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а також на положення статей, 173 , 237-1 КЗпП України, якими визначено порядок та умови відшкодування шкоди в разі ушкодження здоров'я працівника та відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди.

Судом також застосовано приписи статті 9 Закону України «Про охорону праці» за змістом якої відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», частини 2 статті 23 ЦК України згідно якої моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я.

Також судом враховано роз'яснення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - щодо визначення розміру моральної шкоди.

Відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної шкоди - у вигляді витрат на лікування, суд першої інстанції виходив з того, що такі витрати має відшкодовувати Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що і було частково здійснено Фондом, а відмову Фонду у відшкодуванні заявлених витрат на лікування в розмірі 9552, 60 грн. ОСОБА_2 не оскаржував.

Задовольнивши частково позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що 3000 грн. є достатньою сумою, яку слід стягнути з відповідача в рахунок моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_2 у зв'язку з нещасним випадком на підприємстві відповідача і що відшкодування в такому розмірі відповідає принципам розумності і справедливості.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, належним чином оціненим доказам, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосуються незгоди з судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування в розмірі 9552, 60 грн. Апелянт вважає, що підприємство має оплатити витрати на його лікування у ТОВ «Клініка Мотор-Січ» - в сумі 4652, 60 грн. та 4900 грн. - за дистальну стегнову блокуючу пластину.

Такі доводи спростовуються наступним.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 11.01.2012 року працював контролером матеріалів, настилів, напівфабрикатів та виробів на ТОВ «Співдружність-Сервіс», 02.06.2014 року був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с.7).

Згідно акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 27 березня 2013 року 0 10 год. 30 хв. в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Співдружність-Сервіс» від 02 квітня 2013 року та акту №1 від 02.04.2013 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, 27.03.2013 року контролер матеріалів, металів, напівфабрикатів та виробів ТОВ «Співдружність-Сервіс» ОСОБА_2, працюючи в першу зміну з 07 години 00 хвилин, почав виконувати роботу, згідно із змінним завданням, яке видав керівник відділу технічного контролю (далі ВТК) ОСОБА_3 Завдання полягало у здійснені перевірки партії металевої продукції, яка нещодавно надійшла на склад ТОВ «Співдружність - Сервіс». Після перевірки продукції на дотриманість технологічним вимогам, ОСОБА_2 треба було внести дані про неї до журналу реєстрації, який знаходився в приміщенні електродної ділянки, розташованої в виробничому корпусі №28 на відстані близько 30 метрів від складу металу. О 10 годині 30 хвилин ОСОБА_2 попрямував до електродної ділянки та під час пересування, не дійшовши до неї декілька метрів, раптово послизнувся і впав, травмувавши при цьому праву ногу.

Згідно висновку комісії, ОСОБА_2 не виконав вимог «Інструкції по охороні праці для всіх, працюючих на підприємстві» ЮТ -0373, яке проявилося в тому, що під час пересування по території підприємства він втратив рівновагу, послизнувся та при падінні отримав травму, чим порушив підпункти 1,3, пункту 1.6.1., де записано: «Работающие, находящиеся на предприятии и в процессе труда обязаны: быть предельно внимательными и аккуратными в своих действиях; точно, без суеты и спешки, выполнять правила пешеходного движения и свои трудовые обязанности (а. с. 8-15).

Зі змісту епікризу ТОВ «Клініка Мотор Січ», ОСОБА_2 з 27.03.2013 року по 05.04.2013 року знаходився на лікуванні з діагнозом «закритий внутрішньосуглобний перелом треті правого стегна зі зміщенням. Первинний системний остеопороз» (а.с.21).

Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда №257 від 09.04.2009 року, пенсійного посвідчення №256408556 від 29.08.2011 року та довідки серії МСЕ № 005258 від 18.11.1999 року, ОСОБА_2 має безстрокову третю групу інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом (а.с.46-52). Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії АВ № 008472 зазначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65 % , а саме: 50% - за травмою 03.04.1997 року, 15% - за травмою 27.03.2013 року (а. с.78).

Пунктом 6.6 Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом ТОВ «Співдружність-Сервіс» передбачено, якщо виробнича травма виникла в результаті невиконання постраждалим умов нормативних актів, та при встановлені повної або часткової його вини, розмір одноразової допомоги, залежно від вини постраждалого, може бути зменшений не більше ніж на 50% (фонд соціального страхування від нещасних випадків) (а. с. 116-124).

Наказом ТОВ «Співдружність - Сервіс» № 167 від 29.03.2013 року, ОСОБА_2 надано матеріальну допомогу в розмірі 300,00 грн. (а. с. 65).

Внаслідок нещасного випадку позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, що підтверджується виписними епікризами та листками непрацездатності, в зв'язку з чим було порушено його нормальні життєві зв'язки (а. с. 16-25).

Відповідно до частин 1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про охорону праці», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Пунктом 6.5 Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом ТОВ «Співдружність-Сервіс» передбачено, що компенсація шкоди, спричиненої працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я або внаслідок смерті працівника здійснюється фондом соціального страхування від нещасних випадків.

12 квітня 2013 року позивач звернувся до відділення Фонду з заявою про відшкодування витрат за придбані медикаменти (а.с.166).

Пунктом 2 розділу І Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 09.06.2010 р. № 18, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2010р. за № 489/17784 (далі-Положення) визначено, що фінансування витрат на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію, забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення (далі - ВМП) здійснюється за прямими наслідками страхового випадку робочими органами Фонду відповідно до укладених договорів з закладами охорони здоров'я державної та/або комунальної форм власності за рахунок коштів Фонду. Фінансуванню підлягають витрати у разі надання потерпілим амбулаторно-поліклінічної медичної допомоги у поліклініці, вдома, в денних стаціонарах згідно з переліком необхідних лікарських засобів, ВМП, визначеним ЛКК закладу охорони здоров'я (п.5 розділу II Положення). Пунктом 8 розділу II Положення передбачено, що робочими органами ВД Фонду відшкодовуються витрати за цінами у розмірі не більше вартості лікарських засобів, ВМП в аптечних закладах, з якими укладено договори.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 0809/2714/2714.1/37 від 16 квітня 2013 року «Про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (одноразово), потерпілому ОСОБА_2 номер справи 2714, номер випадку 2714.1 призначено фінансування витрат на медичну допомогу, а саме: виплати на лікування (лікарні), яке потерпілий проходить самостійно в розмірі 626,35 грн. (одноразово) (а.с.146).

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 0809/2714/2714.1/42 від 05 липня 2013 року «Про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (одноразово), потерпілому ОСОБА_2 номер справи 2714, номер випадку 2714.1 призначено фінансування витрат на медичну допомогу, а саме: виплати на лікування (лікарні), яке потерпілий проходить самостійно в розмірі 6565,75 грн. (одноразово) (а.с.174) та надано розрахунок витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому ОСОБА_2 (одноразово) (а.с.175-176).

Листом відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Запоріжжі №337 від 19.04.2013 року «Щодо відшкодування витрат на стаціонарне лікування», ОСОБА_2 повідомлено, що згідно з наданою довідкою лікарні та платіжними документами потерпілому буде відшкодовано витрати в розмірі 6565,75 грн. та зазначено, що у разі незгоди з прийнятим рішенням він має право на оскарження даного рішення до вищестоящого органу або до суду (а.с.177).

Таким чином, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника покладено саме на Фонд соціального страхування України, а не на роботодавця, а тому висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Співдружність-Сервіс» відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Основні доводи апеляційної скарги ТОВ «Співдружність-Сервіс» полягають в тому, що суд першої інстанції, стягнувши з підприємства на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. не врахував таких обставин: по-перше, на час прийняття ОСОБА_2 на роботі у 2012 році він вже був інвалідом 3-ї групи - з 1997 року (діагноз: «Ампутаційна культя на рівні середньої треті правої голені як наслідок виробничої травми»); по-друге, у нещасному випадку немає вини підприємства - причиною нещасного випадку, що стався на підприємстві 27 березня 2013 року, стало недотримання ОСОБА_2 інструкції з охорони праці, що підтверджується актом проведення розслідування нещасного випадку від 01.04.2014 року, який було підписано ним без зауважень і заперечень. Також апелянт вказує, що позивачем не надано доказів щодо наявності моральної шкоди та визначення її розміру.

З апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що він не згодний з тим, що суд першої інстанції задовольнив його позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди лише частково та не вмотивував, чому він дійшов такого висновку.

Такі доводи апеляційних скарг позивача та відповідача спростовуються наступним.

З мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції при ухваленні рішення в частині вирішення спору щодо відшкодування моральної шкоди застосував правові позиції, викладені в рішенні Конституційного Суду України від 08.10.2008 року, в якому зазначено, що застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України ( 254к/96-ВР).

Так, статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються, характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Зі змісту оскаржуваного рішення видно, що при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, а саме: характер правопорушення, форму та ступінь вини як позивача, так і відповідача, також врахував, що на час нещасного випадку позивач вже мав третю групу інвалідності, яку в 1997 році було призначено йому довічно у зв'язку із трудовим каліцтвом, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, дійшов правильного висновку щодо стягнення з ТОВ «Співдружність-Сервіс» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Інші доводи апеляційних скарг ТОВ «Співдружність-Сервіс» та ОСОБА_2 не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність-Сервіс» та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: