Справа № 465/5912/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/2893/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, представника третьої особи Бояківського А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовувує тим, що 23.02.2011 року між нею та відповідачем був розірваний шлюб. Від шлюбу у них є син ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею. Зазначає, що відповідач практично не бачиться з дитиною, не бере участі у його вихованні, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться здоров"ям дитини, не сплачує аліменти та не підтримує матеріально. Вважає, що дані обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім цього, вказує, що уклала шлюб з іншим чоловіком та їх сім"я вирішила тимчасово проживати за межами України, однак не може отримати згоди батька на переїзд дитини.

Стверджує, що позбавлення відповідача батьківських прав сприятиме захисту життя та здоров"я дитини.

Оскаржуваним заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2014 року позов задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_7 -ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення від 06.11.2014 року залишено без задоволення.

Заочне рішення оскаржила представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач не погоджується з рішенням та вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Вказує, що процесуальні порушення полягали в тому, що суд належним чином не повідомив відповідача про розгляд справи, оскільки одна з повісток була надіслана на неправильну адресу, а інша з запізненням. Стверджує, що суд задовольнив позов на підставі заяв невстановлених осіб, які нібито підтверджують факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов"язків, а також на підставі висновку органу опіки та піклування, однак такі докази на думку апелянта є неналежними, оскільки не відповідають вимогам ст.ст.59,60 ЦПК України, а відтак не повинні прийматися судом до уваги. Зазначає, що у відповідності до вимог Сімейного кодексу України та п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов"язків та допускається лише тоді коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків щодо виконання ними батьківських обов"язків. Стверджує, що ОСОБА_4 є належним батьком, який безпосередньо та належним чином виконує батьківські обов"язки незважаючи на те, що мати дитини чинить йому перешкоди у спілкування з дитиною. Зокрема, це проявляється в тому, що відповідач не менше чотирьох, п"яти, а той більше разів на місяць бачиться з дитиною, проводить дозвілля, також забирає дитину зі школи чи з гуртка самостійно, або з допомогою своєї матері. Не гірше від інших батьків орієнтується у стані здоров"я сина, у житті стосовно його успішності в школі, серед друзів та у спорті. Крім цього, забезпечує дитину матеріально, купуючи йому необхідні речі та іграшки. Також відповідач намагався добровільно сплачувати аліменти, однак такі не приймались позивачкою. Про зазначені обставини та про постійну участь батька у вихованні дитини свідчать фотографії зроблені в різний час, квитанції про сплату аліментів, рахунки про придбання одягу, картка відвідування дитиною розважального закладу, а також запрошення з ОСОБА_3 для виготовлення візи дитині. Факти належного виконання відповідачем своїх батьківських обов"язків можуть підтвердити ряд свідків. Стверджує, що відповідач має постійне місце проживання, не зловживає алкоголем, має постійне джерело доходів та здатен утримувати сім"ю,є хорошим батьком не тільки для сина ОСОБА_7, а й для доньки ОСОБА_9, а тому передчасно був позбавлений батьківських прав. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, пояснення представника Органу опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради Бояківського А.Б., вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні.

Ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_4 є батьком неповнолітнього ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Неповнолітній ОСОБА_7 проживає з матір"ю ОСОБА_2, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім"ї і прописки (а.с.5).

З довідки виданої Франківським ВДВС ЛМУЮ вбачається, що виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на виконанні не перебуває (а.с.8).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що поведінка відповідача засвідчує, що він не проявляє до сина ОСОБА_7 батьківської турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, не бере участі у його вихованні, не підтримує матеріально, не цікавиться станом здоров"я та успіхами у навчанні.

До такого висновку, суд першої інстанції дійшов на підставі доказів наданих позивачем, а саме заяв сусідів та родичів позивачки, характеристик з Дошкільного навчального закладу та психологічної характеристика на дитину та висновку органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 09.09.2014 року №35-2909 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_7

Однак з таким висновком , колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Судом першої інстанції справу розглянуто в заочному порядку, тому відповідач був позбавлений надати пояснення та подати докази.

В суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що жодним чином не ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, а навпаки намагається піклуватися про сина та надавати матеріальну допомогу однак позивачка чинить йому в цьому перешкоди.

В обґрунтування своєї позиції надав суду копії квитанцій про переказ коштів позивачці (а.с.57), копії фотографій зроблених з сином в різний період часу (а.с.65, 115- ) та ствердив, що неодноразово забирав сина у свою нову сім"ю, де він спілкується з своєю сестрою (дочкою від другого шлюбу), чого не заперечила позивачка. Крім цього, намагався відвезти сина за кордон на відпочинок, однак позивачка не надала дозволу. Зазначив, що не заперечує, щоб син проживав з позивачкою за кордоном, однак хоче спілкуватися з дитиною, щоб бути впевненим що йому там добре.

Згідно із положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів, не бере до уваги висновок огргану опіки і піклування, оскільки такий має силу рекомендованого характеру і не має наперед переважної сили, в сукупності з іншими доказами у справі, які не були враховані судом першої інстанції, зокрема того, що відповідач зареєстрований як фізична особа -підприємець, що підтверджує його зайнятість, а також те, що судом не здобуто доказів, які безспірно свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов"язків по відношенні до сина ОСОБА_7

Крім цього, з вказаного висновку вбачається, що такий зроблений лише на наявних матеріалах справи та бесіда з батьком не проводилася, що свідчить про його односторонність.

Вирішуючи спір, суд не зважив на всі обставини у справі, зокрема, не пересвідчився, чи має місце ухилення від виконання батьківських обов"язків, не врахував, що до відповідача не вживалися превентивні заходи впливу або заходи реагування щодо його ставлення до виконання батьківських обов"язків, а також не врахував, що позов пред"явлений з метою уникнення отримання дозволу батька на проживання дитини за кордоном.

Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою реагування, суд першої інстанції дійшов передчасного і помилкового висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав так як відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За ч. 3 ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Зважаючи на наведене, не можна погодитись із рішенням суду першої інстанції, яким не з'ясовано належним чином правову природу спірних правовідносин, а також не встановлено злісного ухилення батька від виконання батьківських обов"язків.

Відповідно до ч.1 п.п.1,2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1,2, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення згідно якого у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді А. В. Ніткевич

О.Ф.Павлишин