справа №619/4485/14-ц
провадження №2/619/149/15
РІШЕННЯ

іменем України

14 травня 2015 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибок Є.А.
за участю:секретаря судового засіданняМолотко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічний позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним кредитного договору,-

встановив

ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором №АВН0R591820388 від 24.10.2013 року в сумі 12426,24 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що 24.10.2013 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір №АВН0R591820388 від 24.10.2013 року про надання кредиту у розмірі 10999,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 0,12 % на рік на суму залишку за кредитом. У зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань за Договором за відповідачем станом на 14.08.2014 року числиться заборгованість в сумі 12426,24 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у сумі 10379,66 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 7,38 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 971,28 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг становлять: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 567,92 грн.

ОСОБА_4, як опікун ОСОБА_3, в його інтересах подала зустрічний позов, в якому просила визнати недійсним договір №АВН0R591820388 від 24.10.2013 року, укладений між її сином ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк». В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_4 вказала, що вона є матір'ю ОСОБА_3. В 1995 році її син захворів, почав неадекватно себе поводити як вдома, так і на вулиці. 1997 році він був визнаний інвалідом 2-ї групи загального захворювання. З того часу він регулярно знаходився на стаціонарному лікуванні в психіатричних лікарнях з діагнозом шизофренія, параноідальна форма, безперервний тип перебігу, період активного розвитку хвороби. 10 січня 2014 року ОСОБА_3 був затриманий співробітниками міліції у зв'язку з тим, що поводися неадекватно, кидався на прохожих з ножем, розмовляв сам з собою. 13 січня 2014 року рішенням Московського районного суду м. Харкова у відношенні нього було застосовано примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару ХОКПЛ №3. Через свою хворобу ОСОБА_3 не може розуміти значення своїх дій та відповідно не може керувати ними. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 липня 2014 року її син ОСОБА_3 був визнаний недієздатним, а ОСОБА_4 призначена його опікуном. Враховуючи вищезазначені обставини, ОСОБА_4 невідомо яким чином був укладений договір кредиту з психічно хворою людиною, чи були отримані її сином будь-які гроші по цьому договору, чи розумів він значення своїх дій при підписанні договору.

У судове засідання ОСОБА_4 не з'явилася, подала до суду заяву, в якій зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити та справу розглядати у її відсутність.

У судове засідання представник ПАТ «Акцент-Банк» не з'явився, подав до суду заяву, в якій первісний позов підтримав повністю, просив його задовольнити та справу розглядати у його відсутність.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до кредитного договору №АВН0R591820388 від 24.10.2013 року ПАТ «Акцент-Банк» надало ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 10999,00 грн.

Згідно розрахунку за договором від 24.10.2013 року, станом на 14.08.2014 року за ОСОБА_3 числиться заборгованість в сумі 12426,24 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у сумі 10379,66 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 7,38 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 971,28 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг становлять: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 567,92 грн.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №329 від 07 квітня 2015 року, проведеної експертами відділення судово-психіатричної експертизи Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3, ОСОБА_3 на теперішній час виявляє ознаки стійкого хронічного психіатричного розладу у формі шизофренії параноїдальної, за своїм станом на даний час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_3 у період часу, який відноситься до підписання кредитного договору 24 жовтня 2013 року, виявляв ознаки стійкого хронічного психічного розладу у формі шизофренії параноїдальної, за своїм психічним станом був нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову та відмову у задоволенні первісного позову з наступних мотивів.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1 та 3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пленум Верховного Суду України у п.16 своєї постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив судам, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд вважає обґрунтованими доводи зустрічного позову щодо недійсності кредитного договору з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України, виходячи із наявних у справі доказів. При цьому, суд враховує не тільки висновок судово-психіатричної експертизи №329 від 07 квітня 2015 року, а також інші підтверджуючі матеріали, а саме дані з медичної документації відповідно до якої, ОСОБА_3 з 1997 року перебував під наглядом психіатра та неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у Харківській обласній психіатричній лікарні №3.

Встановивши обставини по справі та даючи оцінку зібраним доказам, суд дійшов висновку, що стан здоров'я ОСОБА_3 на момент укладання оспорюваного кредитного договору №АВН0R591820388 від 24.10.2013 року суттєво впливав на здатність усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, що є підставою для визнання договору недійсним.

Щодо первісного позову ПАТ «Акцент-Банк».

ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором №АВН0R591820388 від 24.10.2013 року на підставі ст.ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Визнання недійсним кредитного договору №АВН0R591820388 від 24.10.2013 року повністю виключає задоволення первісного позову з підстав, які зазначені у ньому.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI, від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Пленум Верховного Суду України у п.31 своєї постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив судам, що у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору.

У зв'язку тим, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з ПАТ «Акцент-Банк» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88 ч.3, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ухвалив

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати недійсними з моменту укладення кредитний договір №АВН0R591820388 від 24.10.2013 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» та ОСОБА_3.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є.А. Болибок