УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

336/142/15-ц

2/336/648/2015

м. Запоріжжя 22 січня 2015 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Зарютін П.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, судді судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3, Апеляційного суду Дніпропетровської області, судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В., голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4, Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, Вільногірського районного суду Дніпропетровської області, відповідач за первинним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_5, треті особи Президент України, Уповноважена Верховної Ради України з прав людини, про визнання порушень суддів та судів, встановлення певних фактів, зобовязання вчинити певні дії, визначення місця проживання дітей, стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, підсудність якої в порядку ст. 108 ЦПК України визначена Шевченківському районному суду м. Запоріжжя.

14 січня 2015 року автоматизованою системою документообігу названого суду під час реєстрації позову ОСОБА_1 було визначено суддю Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Зарютіна П.В. для розгляду цієї справи.

16 січня 2015 року ухвалою названого судді було відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до судді судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3, Апеляційного суду Дніпропетровської області, судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В., голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4, Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, Вільногірського районного суду Дніпропетровської області, відповідач за первинним позовом ОСОБА_6 - ОСОБА_5, треті особи Президент України, Уповноважена Верховної Ради України з прав людини, в частині визнання порушень суддів та судів, встановлення певних фактів.

Крім того, вивчивши предявлену ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позовну заяву, суддя вважає, що таку заяву необхідно повернути на підставі нижче наведеного.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «ОСОБА_7 де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року), воно може бути піддане обмеження дозволеним за змістом.

Згідно вимог ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Як вбачається із заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, він просить суд:

· встановити, що ОСОБА_2 ніде не працює та офіційних джерел доходу немає;

· встановити, що ОСОБА_2 немає власного нерухомого майна;

· визнати, що ОСОБА_2 веде розбещений та аморальний образ життя;

· встановити, що дії ОСОБА_2 суперечать захисту прав її дітей на житло;

· встановити виховання двох онуків позивача за ОСОБА_5 та визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, із батьком за адресою в м. Дніпропетровську;

· встановити та визнати в діях ОСОБА_2 самоуправство в силу ч.1 ст. 162 СК України, самовільне невиконання нею умов шлюбного договору, а також самовільне усунення нею позивача від участі у вихованні та спілкуванні з онуками;

· зобовязати ОСОБА_2 відновити становище, що існувало до порушення, а саме, зобовязати її повернути на місце постійного проживання за адресою в м. Запоріжжі малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1;

· зобовязати ОСОБА_2 періодично привозити до місця мешкання позивача за адресою в м. Запоріжжі для спілкування та прийняття участі у вихованні малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2;

· стягнути з ОСОБА_2 100 000 гривень моральної шкоди та 10 000 гривень матеріальної шкоди.

Отже, перелічені вимоги предявлені до фізичної особи ОСОБА_2

Натомість, за результатами отриманої судом в порядку ч.3 ст. 122 ЦПК України інформації встановлено, що зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання ОСОБА_2 або за зареєстроване у встановленому законом порядку місце її перебування - не є у Шевченківському районі м. Запоріжжя, а за позовом її адреса проживання зазначена - у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області.

При цьому і адреса проживання ОСОБА_1, як він сам зазначає за позовом, не у Шевченківському районі м. Запоріжжя.

Згідно ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Оскільки не встановлено і підстав для застосування правил виключної підсудності (ст. 114 ЦПК України), позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягає поверненню на підставі пункту 4 ч.3 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого справа не підсудна цьому суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ч. 3 п.4 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відповідач за первинним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_5, треті особи Президент України, Уповноважена Верховної Ради України з прав людини, про встановлення певних фактів, зобовязання вчинити певні дії, визначення місця проживання дітей, стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя П.В. Зарютін