Справа № 716/57/15-ц
25.03.2015 року м. Заставна
Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Угриновської Л.Я.
секретаря Кульки О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна цивільну справу за позовом моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регрессу витрат, повязаних з регламентною виплатою, -
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що адресат за зазначеною адресою, а саме в с. Горошівці Заставнівського району не проживає.
Згідно відповіді на запит в адресно-довідковий підрозділ ГУДМС, УДМС України в Чернівецькій області №639/15-вх від 10.02.2015 року (а.с. 10) відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди представника позивача ОСОБА_2 суд постановляє рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов доведений та обґрунтований, а тому підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19.01.2011 року між ВАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_4 був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АА/2162256), згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу марки «Шевроле Авео», д/н НОМЕР_3 (а.с.6). Одним із страхових ризиків є пошкодження чи знищення транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
06.09.2011 року в м. Вінниця на вул. Липковецькій відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «Сканія», державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом «Пінкель» державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_1, та забезпечений транспортний засіб марки «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_3, що на момент скоєння ДТП належав ОСОБА_3 Дана ДТП сталась з вини водія ОСОБА_1, внаслідок порушення ним п.п. 10.1,10.3 ПДР України за що на відповідача ОСОБА_1 постановою Заставнівського районного суду від 05.10.2011 року було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с. 3-4).
Відповідно до п.п. а п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіянн я транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Підпунктом 38.2.1. п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія ранспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність
Згідно вимог ч.1 ст.1187 ЦК України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки містяться також у Постанові Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»: «Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості».
Обовязок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, покладається на володільця джерела. Правила ч.2 ст. 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є «особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку». Аналогічна вимога міститься і у вищезгаданій Постанові Пленуму ВСУ: «Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо)».
Як передбачено п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України: «шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою».
Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 на момент ДТП за його участю, свою цивільно-правову відповідальність не застрахував.
Згідно статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи відносять, в тому числі, і витрати на правову допомогу.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з того, що у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З матеріалів справи видно, що за подання позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243,60 гривень, а також ним витрачено 2000,00 гривень на правову допомогу (а.с. 13).
Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, що складаються з судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду та витрат на правову допомогу в розмірі 2000, 00 (двох тисяч) гривень.
На підставі наведеного, ст.ст. 38, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993, 1161, 1187, 1188, 1191 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 74, 79, 88, 169, 197, 209, 212, 214-215, 218, 224-225 ЦПК України, суд -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя