Номер провадження: 22-ц/785/2011/15
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю та зміну черговості одержання права на спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року, -

встановила:

Позивачка звернулась до суду з позовом про встановлення факту сумісного проживання її з ОСОБА_5 однією сім'єю на протязі понад п'ять років до часу відкриття спадщини після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та надати їй як спадкоємиці четвертої черги за законом право на спадкування разом зі спадкоємцями другої черги за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на те, що також має право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги, оскільки мати позивачки 01.02.1986 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та проживали однією сім'єю, він вважав та називав її своєю дочкою, а після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилась проживати спільно зі спадкодавцем по день його смерті.

Також позивачка зазначила, що вітчим мав ряд захворювань і до останнього дня його життя вона єдина була поруч із ним, опікувалася про нього, купувала необхідні ліки, доглядала за ним, їздила до лікарні, прибирала у квартирі, відвозила та привозила його з дачі, купувала та готувала їжу, робила все те, що було необхідне для забезпечення його буття, оскільки він переніс важку онкологічну операцію, в подальшому також виникли проблеми зору.

Посилаючись на те, що спадкоємців першої черги за законом немає, а відповідачі як спадкоємці другої черги за законом ніколи життям свого родича не цікавилися і майже не спілкувались та ніяким чином не допомагали, навіть коли він був дуже хворий, не приймали ніякої участі у організації його поховання, в тому числі матеріальної, позивачка просила вимоги задовольнити. Додатково позивачка повідомила, що після смерті ОСОБА_5 продовжує проживати в квартирі, нести витрати на її утримання, підтримує у ній порядок та чистоту, іншого житла не має.

Представник відповідачки ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_6 позов не визнав та просив у вимогах відмовити повністю.

Відповідачка ОСОБА_4 позовні вимоги визнала.

Рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року позов задоволений. Встановлений факт сумісного проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_5 однією сім'єю на протязі понад п'ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Надано спадкоємиці четвертої черги за законом ОСОБА_7 право на спадкування разом зі спадкоємцями другої черги за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 і після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1.

Мати позивачки ОСОБА_8, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, що був зареєстрований 01.02.1986 року, та разом з малолітньою на той час дочкою - позивачкою у справі, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживали разом з ОСОБА_5 у зазначеній квартирі. У вказаному житловому приміщенні була постійно по день смерті зареєстрована і проживала мати позивачки та з досягненням повноліття була зареєстрована і сама позивачка, що підтверджується довідкою ЖБК "Ленінський-10", котра поживає у квартирі по цей час.

ОСОБА_5 у 1999 році було визнано інвалідом першої групи, що підтверджується відповідним посвідченням від 10.12.1999 року. У 2009 році його стан здоров'я значно погіршився та був госпіталізований з діагнозом ракової пухлини сечового міхура і 28.01.2009 року прооперований у міській клінічній лікарні №1 м.Одеси, де перебував на стаціонарному лікуванні понад два місяці, що підтверджується як випискою-епікризом №226, так і поясненнями допитаного у судовому засіданні у якості свідка лікаря ОСОБА_9, котрий повідомив, що операція була складною, хворий близько двох з половиною місяців перебував у лікарні, його доглядали дружина з дочкою - позивачкою у справі, в подальшому для обстежень та контролю, які здійснювались на протязі наступних двох років, з ним була лише дочка, оскільки мати також хворіла, інші особи його не відвідували та допомоги не надавали.

Після смерті дружини стан ОСОБА_5 погіршився, загострилась хвороба зору, у зв'язку з чим 06.11.2013 року його було госпіталізовано до Одеського обласного очного госпіталю, де 07.11.2013 року прооперовано, що підтверджується наданим позивачкою медичним висновком.

Після смерті ОСОБА_5 позивачка здійснила його поховання та поминальні обіди, які були проведені виключно за кошти позивачки.

Зазначені вище обставини та факт проживання позивачки зі спадкодавцем однією сім'єю з 1986 року по день його смерті, тобто на протязі 28 років, підтвердили допитані у судовому засіданні свідки:

- сусідка ОСОБА_10, котра повідомила, що знає їх як повноцінну сім'ю з 1986 року, ОСОБА_5 завжди називав позивачку дочкою, а вона його батьком, після отримання ОСОБА_7 медичної освіти, вона здійснювала догляд як за матір'ю, так і за батьком, за власні кошти купувала ліки, піклувалась після здійснених операції, відвозила, привозила його на автомобілі як до лікарні, так і в літній період на дачу, що знаходиться у Комінтернівському районі Одеської області. Також свідок повідомила, що сестру ОСОБА_3 знає, однак останні 20 років її не бачила, доглядом займались виключно дружина та дочка як і після інсульту, що був у ОСОБА_5 15 років тому, так і після операцій по видаленню ракової пухлини та операції очей;

- сусідка по дачі та колега по роботі ОСОБА_5 ОСОБА_11, котра знала його близько 35 років, знала дружину та дочку, котра називала його не інакше як "тато", він відводив її до школи, а після закінчення нею медичного училища, ОСОБА_7 надавала як матері, так і батькові посильну допомогу, робила уколи, влітку відвідувала його на дачі, постійно піклувалася про нього, більше нікого із близьких біля нього не було. Також свідок повідомила, що 14.04.2014 року ОСОБА_5 перебував на дачі і стан його здоров'я різко погіршився, охоронець викликав карету швидкої допомоги, його відвезли до Комінтернівської лікарні і в цей же день ОСОБА_7 приїхала та перевезли його до обласної лікарні. Після його смерті усіма питаннями, пов'язаним з похованням, займалась ОСОБА_7;

- подруга позивача і колега по роботі ОСОБА_12, котра повідомила, що знайома з позивачкою понад 10 років, була неодноразово в гостях як у квартирі (1-2 рази на місяць), так і на дачі разом зі своєю трирічною дитиною, та навіть не здогадувалась, що ОСОБА_5 не являється її рідним батьком, про нього вона піклувалась як про батька, купувала дорогі ліки, на що необхідні були кошти і вона вимушена була багато працювати, за що він завжди був їй вдячний;

- колега по роботі позивачки ОСОБА_13, котра повідомила, що працюють з позивачкою з 2002 року, вона постійно піклувалась про батьків, надавала допомогу, прибирала, готувала їжу, однак про те, що батько нерідний дізналась лише після його смерті на похоронах, організацію та оплату яких здійснювала позивачка.

До пояснень допитаної зі сторони відповідачки ОСОБА_3 свідка ОСОБА_14 (її подруги) суд першої інстанції поставивься критично, оскільки її пояснення у більшості своїй містять інформацію, отриману від самої відповідачки ОСОБА_3 та суперечать іншим матеріалам справи. Крім того, вказаному свідку взагалі нічого не було відомо про найскладнішу операцію померлого - видалення онкологічної пухлини, яку він переніс у 2009 році, що свідчить про вибіркову обізнаність вказаного свідка.

Наявність боргів за комунальні послуги, що виникли в останній час за життя ОСОБА_5, на що звернув увагу представник відповідачки, суттєвого значення для розгляду спору по суті не має та навпроти підтверджує обставини, викладені позивачкою, щодо її великих витрат на лікування ОСОБА_5, у зв'язку з чим і не вистачало коштів на здійснення своєчасних оплат за комунальні послуги.

Таким чином, суд першої інстанції вважав доведеним факт проживання позивача та її вітчима ОСОБА_5 однією сім'єю з 1986 року.

Спадкоємцями другої черги за законом є сестра померлого ОСОБА_3 та племінниця ОСОБА_4 - дочка рідної сестри померлого ОСОБА_15, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_4, які своєчасно звернулися до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно до ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 3 ст.1266 ЦК України передбачено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

В силу ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", п.5.2. надано відповідні роз'яснення, що черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч.1 ст.1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч.2 ст.1259 ЦК).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав вимоги позивача законними й обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині встановлення факту сумісного проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_5 однією сім'єю на протязі понад п'ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Єдиною підставою для скасування рішення суду в зазначеній частині в апеляційній скарзі зазначається, що ОСОБА_5 не склав заповіт та не подарував належну йому квартиру ОСОБА_2 Однак надані позивачем докази безумовно свідчать про те, що ОСОБА_7 з ОСОБА_5 проживали однією сім'єю на протязі понад п'ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог позивача в частині надання спадкоємиці четвертої черги за законом ОСОБА_7 право на спадкування разом зі спадкоємцями другої черги за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5.

При розгляді справи в суді першої інстанції колегією був прослуханий диск звукозапису судового засідання в частині пояснень свідка ОСОБА_11 яка є сусідкою по дачі ОСОБА_5 та яка бачилася з ОСОБА_5 до часу його смерті. В своїх поясненнях зазначений свідок пояснив суду, що до часу смерті ОСОБА_5 самостійно пересувався на був на дачі один. Позивач лише іноді приїжджала на дачу та оказувала допомогу ОСОБА_5 Крім того ОСОБА_5 приїхав на дачу на належному йому автомобілі ГАЗ - 21 та користувався зазначеним автомобілем до смерті.

Пояснення свідка ОСОБА_11 спростовують висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_5 був у безпорадному стані та ОСОБА_7 протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу ОСОБА_5, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умов свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Посилання позивача у позові, та зазначення судом першої інстанції у рішенні, про тривалу хворобу ОСОБА_5 та визнання його інвалідом першої групи у 1999 році, не свідчить про те, що ОСОБА_5 після виходу з лікарні та отримання інвалідності до дня смерті знаходився у безпорадному стані.

Колегія вважає, що позивачем не доведено, що відповідно до положень ч.2 ст.1259 ЦК України, ОСОБА_7, яка є спадкоємцем за законом четвертої черги, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги, які мають право на спадкування, оскільки, вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу ОСОБА_5 померлому ІНФОРМАЦІЯ_3, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

На підставі наведеного колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині надання спадкоємиці четвертої черги за законом ОСОБА_7 право на спадкування разом зі спадкоємцями другої черги за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 з відмовою в задоволенні зазначених позовних вимог

В іншій частині рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року скасувати в частині надання спадкоємиці четвертої черги за законом ОСОБА_7 право на спадкування разом зі спадкоємцями другої черги за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5.

Відмовити в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_7.

В іншій частині рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий О.А. Ступаков

Судді О.Д. Варикаша

В.А. Станкевич