РІШЕННЯ Провадження №2/263/181/15

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Ікорської Є.С. при секретарі Корзініній О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, зазначивши, що з 15.11.2012 року по 22.10.2014 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, який не провів із нею повний розрахунок при звільненні. Остаточно уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у чистому вигляді в сумі 24648,26 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 23.10.2014 року по 05.12.2014 р. та з 25.12.2014 р. по 13.01.2015 р. за 43 дні у сумі 9743,80 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 1641,98 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Представник позивачки у судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив задовольнити. Додатково пояснив, що заборгованість по заробітній платі ним обрахована вже за вирахуванням податків та обов'язкових платежів, підтвердив переказ позивачці 10.12.2014 р. частини суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 696,50 грн. чистими. просив суд не виходити за межі позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 23.10.2014 року по 05.12.2014 р. та з 25.12.2014 р. по 13.01.2015 р. за 43 дні у сумі 9743,80 грн., оскільки саме такі періоди обумовлені домовленістю між сторонами по справі.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме не заперечували проти стягнення заборгованості по заробітній платі в чистій сумі 24648,26 грн., яка виникла у період головування позивачки на підприємстві відповідача, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 1641,98 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди просили відмовити за недоведеністю. Також підтвердили, що стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 23.10.2014 року по 05.12.2014 р. та з 25.12.2014 р. по 13.01.2015 р. за 43 дні у сумі 9743,80 грн. саме такі періоди обумовлені домовленістю між сторонами по справі.

Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, допитавши сторони, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка з 15.11.2012 року по 22.10.2014 року перебувала у трудових відносинах з Комунальним некомерційним підприємством Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя», обіймаючи посаду головного лікаря, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.12-15).

Відповідно до наказу №24-ОК від 22.10.2014 р. ОСОБА_1 була звільнена з підприємства за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України.

Згідно з вимогами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації суд виходить перш за все з того, що відповідач при виплаті цих сум повинен безумовно нарахувати і сплатити обов'язкові податки і збори, у зв'язку з чим суд проводить розрахунок зарплати не в чистому вигляді для отримання на руки як зазначено позивачкою, а з розрахунком податків і зборів. Наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачці заборгованості по заробітній платі вбачається з наданої суду довідки, з якої видно, що за період з 01.03.2014 р. по 22.10.2014 р. заборгованість складає: 31502,68 грн. - заборгованість по заробітній платі, 2142,25 грн. - компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, з цих сум підлягають вирахуванню податки та обов'язкові збори на суму 7249,53 грн. Сторонами визнано і підтверджується документально, що банківським переказом від 10.12.2014 р. позивачці сплачена частина суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 696,50 грн. чистими, також відповідачем здійснено нарахування обов'язкових податків і зборів в розмірі 153,69 грн., таким чином загальна сума складає 850,19 грн., яку слід вирахувати із суми заборгованості, зазначеній у довідці на а.с.40. Отже остаточно сума заборгованості по зарплаті разом із компенсацією за несвоєчасну виплату заробітної плати складає 32794,74 грн. (33644,93 грн. - 850,19 грн. = 32794,74 грн.), при виплаті яких Комунальне некомерційне підприємство Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» повинно утримати передбачені законом податки та обов'язкові платежі (а.с.39,40), у зв'язку з чим суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки зазначеної суми. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Суд, вважаючи обґрунтованою вимогу позивачки про стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку із нею по заробітній платі при її звільненні, вирішує питання про розмір стягуваної суми, виходячи з наступного.

Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з пунктом 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

З наданого суду відповідачем розрахунку середнього заробітку позивачки вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні повні два місяці роботи перед її звільненням складала 226,60 грн. (а.с. 41). Суд бере за основу саме цей розрахунок, оскільки він відповідає вимогам «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

З моменту звільнення ОСОБА_1 з Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» за період з 23.10.2014 року по 05.12.2014 р. та з 25.12.2014 р. по 13.01.2015 р. минуло 43 робочі дні, з довідки-розрахунку, наданої суду відповідачем щодо середньоденного заробітку позивачки, вбачається, що сума середнього заробітку за період з часу затримки розрахунку із позивачкою при звільненні 43 дні х 226,60 грн. = 9743,80 грн. і оскільки сторони наполягали на досягнутій між ними домовленості щодо періоду нарахування середнього заробітку і просили відповідно до вимог ст.11 ЦПК України не виходити за межі позовних вимог, саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Ураховуючи, те що Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 2371 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Позивачка просила відшкодувати їй моральну шкоду в грошовому еквіваленті в сумі 5000 грн.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка після звільнення з підприємства відповідача 15.12.2014 р. була працевлаштована (а.с.67) і отримувала заробітну плату, крім того, заборгованість по заробітній платі у позивачки виникла у період, коли саме вона очолювала підприємство відповідача, яке є комунальним некомерційним підприємством Маріупольської міської ради.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивачки, істотність вимушених змін у її житті через зусилля, вжиті для відновлення трудових прав, і приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300 грн., у зв'язку з чим суд задовольняє позов в цій частині вимог частково. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 425 грн. 39 коп., від сплати якого, відповідно до закону, звільнена позивачка. Оскільки з наданої суду довідки щодо заборгованості по заробітній платі вбачається, що за березень 2014 р. нарахована до виплати сума складає 1373,12 грн., суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення в частині виплати ОСОБА_1 заробітної плати за березень 2014 р. у сумі 1373,12 грн. з утриманням Комунальним некомерційним підприємством Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4, 33 ЗУ «Про оплату праці», ст. 115,116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 1,3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст.ст.10,11,60, 88, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні, моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2014 р. по 22.10.2014 р. разом із компенсацією за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 32794,74 грн. з утриманням Комунальним некомерційним підприємством Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, 9743,80 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, 300 грн. моральної шкоди.

Допустити негайне виконання рішення в частині виплати ОСОБА_1 заробітної плати за березень 2014 р. у сумі 1373,12 грн. з утриманням Комунальним некомерційним підприємством Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №5 м.Маріуполя» на користь держави судовий збір у розмірі 425 грн. 39 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Є.С. Ікорська