Справа № 580/1678/15-ц
Номер провадження 6/580/46/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі Івановій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Лебедині подання державного виконавця відділу ДВС Лебединського міськрайонного управління юстиції у Сумській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1;

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець відділу ДВС Лебединського МУЮ у Сумській області ОСОБА_2 звернувся до суду з даним поданням, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні у відділі ДВС у його провадженні знаходиться зведене виконавче провадження № 44242693 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредиту у розмірі 194132,03 грн., на користь АКБ «Правекс-Банк» заборгованості по кредиту у розмірі 82036,81 грн. із залишком боргу 45586,81 грн. та судового збору у розмірі 410,18 грн., на користь ПАТ «Укртелеком» боргу у розмірі 6540,04 грн. із залишком боргу 1540,04 грн. та боргу у розмірі 7746,37 грн.

За період з 24.01.2014 року боржник сплатив лише 5000 грн. та жодних інших заходів щодо погашення заборгованості не вживає.

державний виконавець вважає, що за таких обставин ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішень судів, а тому він просив тимчасово обмежити даного боржника у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань.

В судовому засіданні представник ВДВС зазначені вимоги підтримав.

Вивчивши матеріали справи, суд вважаю, що у задоволенні подання слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ.

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов'язань (п. 5).

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

У п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено право державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженого з начальником відділу державної виконавчої служби.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що обовязковою підставою для задоволення судом подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є ухиляння боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

На підставі визначених у ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» обовязків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є реальні можливості, і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У звязку із зазначеним сама по собі наявність суми заборгованості за виконавчими документами або відсутність дій стосовно добровільного погашення заборгованості не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

В той же час, державний виконавець жодних доказів на підтвердження факту ухиляння боржника від виконання передбачених у рішеннях судів зобовязань не навів, як і не надав документів виконавчого провадження, які б підтверджували даний факт.

До того ж, суд враховує обставини того, що ОСОБА_1 частково погасив борг під час примусового виконання рішення суду, що не спростовує його намірів виконати рішення суду про стягнення з нього боргу.

Таким чином, суд вважає, що по справі не встановлені обставини, які б підтверджували факт ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх боргових зобовязань, у звязку з чим клопотання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є необґрунтованим.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України;

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Лебединського міськрайонного управління юстиції у Сумській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Лебединський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5 - денний строк з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Чхайло О. В.