АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Винту Ю.М., Заводян К.І.

секретар Паучек І.І.

за участю:ОСОБА_1, Бабчука Ю.В., який діє в інтересах Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, треті особи відділ Державного агентства земельних ресурсів у Сторожинецькому районі Чернівецької області, державне підприємство «Чернівецький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 березня 2015 року,

встановила:

В січні 2015 року Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 21 березня 1994 року про надання ОСОБА_1 дозволу приватизувати земельну ділянку площею 0,60 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення власного підсобного господарства;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 6 серпня 2007 року, виданий на підставі вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування.

Посилався на те, що рішенням Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 21 березня 1994 року надано ОСОБА_1 дозвіл приватизувати земельну ділянку площею 0,60 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення власного підсобного господарства.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,60 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення власного підсобного господарства.

Рішення органу місцевого самоврядування прийняте відповідачем без відповідних повноважень, з порушенням норм земельного законодавства. Рішення Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 21 березня 1994 року порушує право позивача на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху транспорту.

Частина приватизованої ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,001 га відноситься до земель, що відведені ДТГО «Львівська залізниця».

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 березня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ДТГО «Львівська залізниця» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно поконтурної відомості площа накладення земельних ділянок позивача та ОСОБА_1 складає 0,0007 га. Однак у відповідності до зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки, площа накладення складає 0,0010 га.

Така невідповідність інформації в різних документах не дає можливості визначити площу накладення земельної ділянки, яка перебуває в користуванні залізниці на відповідну площу земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1, що є предметом доказування у вказаній цивільній справі.

З плану меж смуги відводу лінії «Адинката-Берегомет» Львівської залізниці вбачається, що в районі розташування земельної ділянки відповідача, смуга відведення складає 15 метрів, що виключає будь-яке накладення земельних ділянок, а отже і порушення прав позивача. Жодних підтверджень того, що смуга відведення складає іншу відстань, позивачем не надано.

Про іншу двадцятиметрову ширину смуги відведення ідеться в акті від 18 лютого 2015 року, який складений під час розгляду справи в суді за ініціативою відповідача Ропчанської сільської ради Чернівецької області, комісією із представників сільської ради, залізниці та організації, яка здійснює інвентаризацію земель залізниці. Згідно вказаного акта, площа перекриття складає 0,0002 га, але ширина смуги відведення залізниці і фактична відстань від осі колії до межі земельної ділянки ОСОБА_1 співпадає і складає 20 метрів, що свідчить про відсутність фактичного накладення.

Заявляючи про відсутність фактичного накладення, яке можна було б визначити візуально, а тільки за допомогою каталогу координат, жодна із сторін не заявила клопотання про призначення відповідної земельної експертизи, хоча суд роз'яснював наслідки не вчинення подібних процесуальних дій.

Позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами.

Однак з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України, на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і Законам України.

Основними нормативними актами, що регулювали правовий режим земель залізничного транспорту на момент виникнення спірних правовідносин був Земельний кодекс України від 18 грудня 1990 року, N 561-XII, п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, Інструкція про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затверджена Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 року, та Норми відведення земель для залізниці 468 -74, затверджені постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року №247.

Згідно частини 1 статті 6 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, N 561-XII (далі - ЗК України) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

Відповідно до частини 4 статті 6 ЗК України безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею, будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 9 ЗК України до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу, реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі.

Статтею 17 ЗК України передбачено порядок передачі земельних ділянок у власність Радами народних депутатів.

Частиною 1 статті 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 43 ЗК України права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом.

Втручання в діяльність власників земельних ділянок і землекористувачів, пов'язану з використанням землі, з боку державних, господарських та інших органів і організацій забороняється, за винятком випадків порушення власниками землі та

землекористувачами земельного законодавства.

Права власників земельних ділянок і землекористувачів можуть

бути обмежені лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 69 ЗК України землями транспорту, зв'язку та іншого призначення визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного, автомобільного, морського, внутрішнього водного, повітряного та трубопровідного транспорту, а також підприємствам і організаціям, що здійснюють експлуатацію ліній електропередачі та зв'язку.

Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм і проектно-технічної документації, а відведення ділянок провадиться з урахуванням черговості їх освоєння.

Відповідно до частини 1 стаття 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року, № 3613-VI встановлено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами;

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 513 (далі - Порядку) інвентаризація земель проводиться з метою, зокрема узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що розробниками технічної документації є юридичні та фізичні особи, які отримали ліцензію на виконання робіт із землеустрою відповідно до закону (далі - виконавець).

Згідно пункту 26 Порядку за результатами проведення інвентаризації земель виконавцем робіт складається технічна документація, що включає:

1) технічне завдання на виконання робіт з інвентаризації земель;

2) пояснювальну записку, яка містить коротку характеристику об'єкта інвентаризації, підстави для виконання робіт, реквізити виконавця, опис матеріалів, використаних під час складання технічної документації, зміст і склад виконаних робіт із землеустрою;

3) текстові матеріали:

рішення органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим чи органів місцевого самоврядування або суду про проведення інвентаризації земель;

копії документів, що містять вихідні дані, які використовувалися під час проведення інвентаризації земель;

матеріали топографо-геодезичних вишукувань;

додатки, які складаються у формі таблиць і містять дані, зазначені у пунктах 22-23 цього Порядку;

пропозиції щодо узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, і Державному земельному кадастрі;

4) графічні матеріали - робочий і зведений інвентаризаційні плани.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це правильно встановлено судом першої інстанції рішенням Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 21 березня 1994 року надано ОСОБА_1 дозвіл приватизувати земельну ділянку площею 0,60 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення власного підсобного господарства (а.с.16).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 отримав державний акт НОМЕР_1 від 6 серпня 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,3871 га для ведення власного селянського господарства (а.с. 49).

Суд першої інстанції помилково зробив висновок про недоведеність позову.

Зокрема суд не взяв до уваги, що з технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» за напрямком Глибока- Берегомет від 12 км + 235 м до 16 км +179 м в адміністративних межах Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області вбачається, що частина земельної ділянки площею 0,0007 га, яка була надана ОСОБА_1 рішенням органу місцевого самоврядування розташована на землях смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» (а.с.17-20).

Вказана технічна документація виготовлена з додержанням вимог Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 513, є належним та допустимим доказом у справі та підтверджує факт розташування земельної ділянки ОСОБА_1 на землях смуги відведення залізниць, які перебувають в користуванні Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця».

Суд також не врахував, що акт обстеження земельної ділянки від 18 лютого 2015 року складений без врахування даних Державного земельного кадастру та державного акту про право власності на земельну ділянку відповідача, відомості про яку внесені до нього, не містить інформації про спосіб визначення меж земельної ділянки, точки відліку відстаней від смуги відведення залізниці до земельної ділянки, що належить відповідачу (а.с. 48).

Помилковим є доводи позивача про те, що рішення Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 21 березня 1994 року про надання ОСОБА_1 дозволу приватизувати земельну ділянку площею 0,60 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення власного підсобного господарства є повністю незаконним.

Вказане рішення в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, яка не належить до категорії земель транспорту відповідає вимогам закону та не порушує права позивача.

Враховуючи зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 21 березня 1994 року в частині надання ОСОБА_1 дозволу приватизувати земельну ділянку площею 0,0007 га для ведення власного підсобного господарства, яка знаходиться в селі Ропча Сторожинецького району Чернівецької області на землях смуги відведення Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця».

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1від 6 серпня 2007 року в частині посвідчення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0007 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в селі Ропча Сторожинецького району Чернівецької області на землях смуги відведення Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця».

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України необхідно провести розподіл судових витрат понесених на оплату судового збору.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону «Про судовий збір» (далі - Закону) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно підпункту 8 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду встановлено розмір судового збору - 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Згідно статті 8 «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року, № 80-VIII установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, №10 (далі - постанови Пленуму) якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Згідно пункту 36 постанови Пленуму вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

З платіжного доручення №5267 від 30 грудня 2014 року вбачається, що ДТГО «Львівська залізниця» сплатило судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 487 гривень 20 копійок (а.с.2).

З платіжного доручення №1226 від 31 березня 2015 року вбачається, що апелянт за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок (а.с.78).

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позову немайнового характеру.

Таким чином з Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 на користь Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» слід стягнути по 182 гривні 70 копійок з кожного в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 березня 2015 року скасувати.

Позов Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 21 березня 1994 року в частині надання ОСОБА_1 дозволу приватизувати земельну ділянку площею 0,0007 га для ведення власного підсобного господарства, яка знаходиться в селі Ропча Сторожинецького району Чернівецької області на землях смуги відведення Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця».

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 6 серпня 2007 року в частині посвідчення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0007 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в селі Ропча Сторожинецького району Чернівецької області на землях смуги відведення Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця».

Стягнути з Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 на користь Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» по 182 гривні 70 копійок з кожного в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: