Справа №618/609/15-ц
Провадження №2/618/177/15
30 вересня 2015 року Дворічанський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Гніздилова Ю.М., з участю секретаря Рябенко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Дворічна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він 20 листопада 2007 року набув у приватну власність житловий будинок № 55 по вул. Фестивальній в сел. ст. Дворічна Дворічанського району Харківської області. В цьому будинку зареєстрований, але фактично не проживає з 2007 року ОСОБА_2 На вимоги знятися з реєстраційного обліку з будинку відповідач не реагує. Дані обставини позбавляють позивача можливості вільно на власний розсуд користуватися і розпоряджатися своїм майном, порушуючи його законні права.
В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути в його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 до суду повторно не зявився, не повідомивши про причини неявки. Він про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, згідно вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, викликаючись в суд через оголошення, про що свідчить публікація оголошення судді про його виклик в газеті «Слобідський край» від 19 вересня 2015 року за № 112, причину своєї неявки до суду відповідач не повідомив. Відповідно до положень ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідача, він вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 20 листопада 2007 р. №2302, посвідченого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області, та Витяга з Державного реєстру правочинів від 20.11.2007 року №4989494, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинок №55 з надвірними будівлями по вул. Фестивальній в сел. ст. Дворічна Дворічанського району Харківської області.
Згідно довідки Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області від 12.08.2015 р. № 02-29/808 в с-щі. Дворічне по вул. Фестивальній, б. 55 Дворічанського району Харківської області зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Згідно депутатського акту обстеження домоволодіння від 11 серпня 2015 року, за адресою: сел. Дворічне, вул. Фестивальна, б. 55, Дворічанського району Харківської області, фактично проживають: ОСОБА_1 та ОСОБА_4. ОСОБА_2 фактично не проживає за вказаною адресою з 2007 року.
Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319. 321 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.
При цьому, ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, право користування житлом має речово - правовий характер та на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні може бути припиненим.
Згідно депутатського акту обстеження домоволодіння від 11 серпня 2015 року, за адресою: сел. Дворічне, вул. Фестивальна, б. 55, Дворічанського району Харківської області, ОСОБА_2 зареєстрований але фактично не проживає з 2007 року.
Таким чином, суд вважає встановленим факт порушення відповідачем права позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 60, 208, 210, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Фестивальна, б. 55, в сел. Дворічне Дворічанського району Харківської області.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя Ю.М. Гніздилов