Провадження № 2/202/3607/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.

за участю секретаря - Фісун К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № PLXRRX01120541 від 06.05.2007 року у розмірі 52 193,02 грн.; з ПАТ Акцент банк, ОСОБА_2 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.; з ОСОБА_2 на свою користь стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн. 00 коп. та судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № PLXRRX01120541 від 06.05.2007 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4 999,19 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.05.2009 року. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_2, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк були задоволені частково.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, від 08 травня 2014 року заочне рішення від 30 вересня 2013 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було скасовано.

При новому розгляді справи представник позивача у судове засідання не зявився, відповідно до заяви від 28.10.2015 року просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, відповідно до заяв просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги заперечував, просив суд в їх задоволенні відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач вказує, що відповідно до договору № PLXRRX01120541 від 06.05.2007 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4 999,19 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.05.2009 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 умов договору заборгованість за ним станом на 14.05.2013 р. склала 62 193,02 грн., в тому числі 4999,20 грн. заборгованість за кредитом; 24 019,15 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 379,28 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 25 357,28 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2 937,76 грн. штраф (процентна складова).

Зобовязання Позичальника, що випливали зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

Відповідач у своїх письмових поясненнях заперечував факт укладання договору № PLXRRX01120541 від 06.05.2007 року та пояснив, що вказану заяву він не підписував і коштів не отримував.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 21.03.2014 року звернувся до Київського районного відділу Полтавського міського управління УМВС України в Полтавській області з заявою про підроблення невідомою особою документів від його імені та отримання нібито ним кредиту в ПАТ КБ "ПриватБанк", яка внесена до ЄРДР за № 0000372 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та проводиться досудове розслідування, що вбачається з довідки Київського районного відділу Полтавського міського управління УМВС України в Полтавській області. Станом на 21.03.2014 року особа, що вчинила злочин, не встановлена, досудове розслідування триває (а. с. 30).

Також встановлено, що 23 березня 2002 року ОСОБА_2 документовано паспортом громадянина України серії АВ №336328 замість втраченого паспорта серії AB № 192740, виданого 11 січня 2001 року Тульчинським РУ УМВС України у Вінницькій області (а. с. 32).

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" не надав суду кредитну справу позичальника ОСОБА_2, і, відповідно до ст. 11 ЦПК України, розпорядився своїми правами щодо надання доказів на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання відповідачем кредитного договору, отримання ним на підставі заяви позичальника кредиту, не було доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому, виходячи з вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з підстав недоведеності позову.

Позовні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду документального підтвердження сплати та вартості наданих юридичних послуг, акту виконаних робіт, крім того юристом не надавались послуги позивачу у судовому засіданні.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволені позовних вимог, то відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 554, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 11, 15, 27, 30, 60, 61, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар