Справа №127/4505/15-ц
Провадження № 2/127/2606/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Борисюк І. Е.

за участю: секретаря Пєскова Є. Д.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Кріпак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_1 від 17.01.2013 року, виданого виконкомом ВМР на підставі рішення № 59 від 17.01.2013 року ОСОБА_1 та його батьку ОСОБА_3 як члену його сім'ї, у спільну часткову власність, в рівних долях (по ? частині кожному з них) була передана квартира АДРЕСА_1. Однак своє право спільної часткової власності на дану квартиру ними відразу не було зареєстровано в органах реєстрації речових прав на нерухоме майно. Позивач своє право власності на ? частину квартири зареєстрував лише 15.07.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01, номер запису про право власності 6347142. Батько позивача своє право власності на належну йому ? частину квартири при житті не встиг зареєструвати. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Після його смерті відкрилась спадщина, заповіту на яку він не залишив. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Спадкоємців за законом наступних черг також немає. До складу спадщини входить належна батькові ? частина їх спільної із позивачем квартири АДРЕСА_2. ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті у встановленому законом порядку, і приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Демчуковою К.М. була відкрита спадкова справа, номер у спадкову реєстрі 57193478, номер у нотаріуса 1. В даний час позивач вирішив оформити своє право на спадщину і знову звернувся до нотаріуса. Однак, постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Демчукової К.М. від 06.03.2015 року ОСОБА_1 було повідомлено, що у нотаріуса немає можливості видати йому свідоцтво про право на спадщину на належну померлому ? частку вказаної квартири, так як отримане ним Свідоцтво про право власності на житло не було зареєстровано в ВО ОБТІ. Таким чином, позивач немає можливості оформити своє право на успадковану частину квартири.

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на ? частину квартири АДРЕСА_3, вартістю 226 148, 00 гривень, належну йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_1 від 17.01.2013 року, виданого виконкомом ВМР на підставі рішення № 59 від 17.01.2013 року. Судові витрати позивач просив залишити за ним.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та просив суд вимоги задовольнити.

Представник відповідача при вирішенні спору поклалась на розсуд суду.

По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 10.02.1965 року Ярмолинецьким районним бюро ЗАГС Хмельницької області, батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані ОСОБА_3 та ОСОБА_5. (а.с. 6)

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Вінниці, про що зроблено відповідний актовий запис № 1533. (а.с. 8)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина.

Судом встановлено, що згідно із даними Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 знаходиться в провадженні приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Демчукової К.М. (а.с. 36)

В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 1/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3. (а.с. 37-47)

З матеріалів спадкової справи вбачається, що до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Демчукової К.М. 06.03.2015 року із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернувся ОСОБА_1 (а.с. 38)

06.03.2015 року ОСОБА_1 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Демчуковою К.М. було відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири під АДРЕСА_1 в м. Вінниці, належну його батькові ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 року, оскільки відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на вищезазначену частку квартири.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 заповіт не складався.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Оскільки позивач є сином спадкодавця, тому відповідно до ст. 1261 ЦК України, має право на спадкування за законом у першу чергу.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов'язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся лише ОСОБА_1 Заяв про відмову від спадщини до нотаріальної контори подано не було.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

У відповідності до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце

проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

З паспорту позивача серії НОМЕР_4, оглянутого в судовому засіданні, вбачається, що на час відкриття спадщини він був з 22.01.1986 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5. (а.с. 4-5, 43-44) ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за цією ж адресою з 19.07.1972 року по день своєї смерті, що підтверджується довідкою ТОВ «ЖЕО» № 1096 від 06.03.2015 року. (а.с. 42)

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач проживав на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем.

Тому, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_3, оскільки на час відкриття спадщини проживав із спадкодавцем і протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦПК України, не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно витягу № 24298960 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 16.07.2014 року Реєстраційною службою Вінницького МУЮ Вінницької області, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_4, відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_5, виданого 17.01.2013 року виконавчим комітетом ВМР.(а.с. 10)

В судовому засіданні було оглянуто та досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 86044 на об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

З матеріалів вище вказаної інвентаризаційної справи вбачається, що спірна квартира приватизована згідно із «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

У силу статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Згідно свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_1, виданого 17.01.2013 року виконкомом Вінницької міської ради на підставі рішення № 59 від 17.01.2013 року, квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках по ?. (а.с. 9)

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до норми ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 за життя не було проведено державну реєстрацію належної йому на праві власності ? частини квартири під АДРЕСА_1 в м. Вінниці, на підставі свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_5, виданого 17.01.2013 року виконавчим комітетом ВМР.

Судом прийнято до уваги, що державна реєстрація означає, що держава визнала за суб'єктом наявність його прав на об'єкт нерухомості. Коли визнано існування права, то для зацікавлених осіб значення має не сам факт реєстрації, а власне наявність права, що породжує певні юридичні наслідки.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат за ним, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за позивачем.

Відповідно до наведеного вище та керуючись Конституцією України, ст.ст. 15, 16, 29, ч. 1 ст. 182, ст.ст. 328, 345, 1217, 1218, ч. 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ст.ст. 1223, 1258, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст. 67 Закону України «Про нотаріат», ч. 1 ст. 3, ст.ст. 10, 11, 57-60, ст.ст. 179, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: