АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

20 серпня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

при секретарі - Бабіч К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року,

встановила:

у липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на автомобіль марки «Chevrolet Evada». держномер НОМЕР_1 посилаючись на те, що вказаний автомобіль було придбано ним у відповідача 27 липня 2010 року, однак не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 27 липня 2010 року ОСОБА_2 надав на ім'я ОСОБА_1 довіреність, якою уповноважив позивача розпоряджатися належним йому автомобілем марки «Chevrolet Evada», держномер НОМЕР_1 з правом його продажу, зняття з обліку та постановки на облік. ОСОБА_1 в свою чергу було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 40 000 грн., про що свідчить розписка. Позивач вважав, що вказані розписка та нотаріально посвідчена довіреність свідчить про укладення між сторонами договору купівлі-продажу майна та вказував на те, що ним не було знято автомобіль з реєстраційного обліку та не оформлено на своє ім'я у встановленому законом порядку з поважних причин. Також позивач зазначав, що у лютому 2014 року йому стало відомо про те, що спірний автомобіль знаходиться під арештом в рамках виконавчого провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, що стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль за позивачем зареєстрований не був, право власності у нього не виникло, а тому підстави для визнання за ним права власності відсутні. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст.237, 239, 244, 249, 328, 334, 392, 655 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27 липня 2010 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси при вчиненні правочинів щодо експлуатації, технічного обслуговування, ремонту, обміну чи передачі в оренду, безоплатне користування, зняття з обліку, постановки на облік та продаж належного йому транспортного засобу Chevrolet Evanda, 2005 року випуску, зареєстрований МРЕВ №11 ДАІ ГУ-УМВС України у м. Києві 24 лютого 2006 року.

На виконання зазначених повноважень відповідачем було видано довіреність, посвідчену ОСОБА_5, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27 липня 2010 року за реєстровим №2858 з правом передоручення строком до 27 липня 2020 року та з правом виїзду за кордон.

27 липня 2010 року відповідачем надано розписку, яка свідчить про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів за продаж автомобіля Chevrolet Eanda.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що державна реєстрація транспортного засобу не є державною реєстрацію правочину, з моментом якої такий набуває чинності та зазначав, що розписка про передачу коштів за автомобіль, яка містить в матеріалах справи, є договором купівлі-продажу. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що довіреність, на яку посилається апелянт, є договором доручення та особа, яка видала довіреність, має право в будь-який час її скасувати. Крім того, не можна вважати видачу зазначеної довіреності договором купівлі-продажу, оскільки позивачу було надано право на розпорядження автомобілем, що передбачало вчинення дій в інтересах власника та від його імені, однак не право власності на автомобіль.

Враховуючи викладене, а також те, що спірний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_2, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 754/11593/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8612/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Буша Н.Д.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.