Справа № 369/8578/14 Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/545/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв
Категорія 58 20.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Черепенець А.І.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_2, звертаючись до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є знайомими позивача та стояли біля нього, публічно висловилась про те, що позивач шахрай та бреше стосовно отримання 06 жовтня 2010 року її бабусею, ОСОБА_5 в борг від позивача 276500 грн. та не повернення цих коштів до сьогодні. Посилаючись на викладені обставини та ст. 48 Закону України «Про інформацію» просив суд визнати поширені ОСОБА_2 відомості такими, що не відповідають дійсності та принижують честь та гідність позивача, припинити неправомірні дії щодо приниження честі та гідності, заборонити поширення інформації, зобов'язати ОСОБА_2 вибачитись при свідках та спростувати відомості в строк до одного місяця після набрання законної сили рішення суду.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, через порушення норм матеріального та процесуального права, неповноти з'ясування усіх фактичних обставин справи та про ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийшов до не вірного висновку, що висловлювання відповідача є оціночними судженнями, оскільки відповідно до частини 2 ст. 471 Закону України «Про інформацію» образа чи наклеп не є оціночними судженнями.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що у листопаді 2013 року позивачем був пред'явлений позов до відповідача про стягнення боргу, який не був повернутий бабусею відповідача, спадщину якої прийняла відповідач. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2014 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення даного боргу суди виходили з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, а відтак отримані в борг кошти не можуть бути стягнуті.

1 квітня 2014 року, тобто в день ухвалення рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області за позовом ОСОБА_1, в приміщенні даного суду ОСОБА_2, звертаючись до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є знайомими позивача та стояли біля нього, публічно висловилась про те, що позивач шахрай. Зазначені обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються показами свідка ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що інформація висловлена відповідачем не являється фактичним твердженням, а відноситься до оціночних суджень, критичних оцінок певних фактів, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як було зазначено вище, судом при винесенні рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача про стягнення боргу не повернутого спадкодавцем відповідача, було встановлено, що кошти в борг були передані бабусі відповідача, однак в задоволенні позову було відмовлене з підстав пропуску строку позовної давності.

Таким чином вимоги позивача про повернення боргу ґрунтувались на укладеному договорі позики та були обґрунтованими.

Разом з тим висловлювання відповідача, що позивач є шахраєм, не може бути розцінене як оціночне, оскільки фактично вказує на причетність позивача до вчинення шахрайських дій, які є кримінально карними діяннями, і можуть бути перевірені в порядку визначеному кримінально-процесуальним кодексом України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що висловлювання відповідача, що позивач є шахраєм, не є оціночним, а фактично є недостовірною інформацією, яка порушує честь та гідність позивача, а відтак для захисту порушених прав позивача підлягає спростуванню у спосіб, в який була поширена.

Вимоги позивача про зобов'язання відповідача припинити неправомірні дії не можуть бути задоволені, оскільки жодних доказів продовження неправомірних дій зі сторони відповідача суду не надано.

Також не може бути задоволена вимога позивача про зобов'язання відповідача вибачитись перед ним, оскільки чинним цивільним законодавством визначено спосіб поновлення прав особи у разі поширення недостовірної інформації. Так, як було зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Таким чином висновки суду першої інстанції про наявність підстав до відмови в задоволенні позову, не ґрунтуються на наявних у справі доказах та не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою до скасування рішення та ухвалення нового по суті позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати, що поширена ОСОБА_2 інформація, що ОСОБА_1 шахрай є такою, що не відповідає дійсності та принижує честь та гідність ОСОБА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 спростувати поширену інформацію, що не відповідає дійсності, а саме, що ОСОБА_1 шахрай, у спосіб, у який вона була поширена шляхом повідомлення громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про недостовірність зазначеної інформації.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.