Справа № 183/885/14-ц
№ 2/183/145/15
22 липня 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
секретаря Макаренко А.О.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, Орлівщинська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання незаконним рішення, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,
07 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, Орлівщинська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання незаконною та скасування технічної документації на земельну ділянку, визнання незаконним рішення.
27 березня 2014 року та 16 червня 2014 року позивач ОСОБА_2 уточнювала свої позовні вимоги.
03 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, треті особи Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, Орлівщинська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання незаконним рішення, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.
В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що вона з 1982 року проживає в житловому будинку, розташованому за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Садова № 47-а.
Зазначений факт перешкоджає їй здійсненню дій, направлених на приватизацію земельної ділянки, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Садова № 47-а.
Перевіркою, проведеною Відділом Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, оформленою Актом звірки правильності визначення координат поворотних точок меж земельної ділянки, межі якої коригуються, встановлено: виконано контрольні геодезичні виміри щодо правильності встановлення поворотних точок меж земельних ділянок:
-ОСОБА_2, адреса земельної ділянки: Новомосковський район, Орлівщинська сільська рада, с. Орлівщина, вул.. Садова № 47а, за результатами проведених робіт встановлено, що межі земельної ділянки мають істинне місцезнаходження;
Так, згідно довідки Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 337 від 16 травня 2014 року, відповідно до карти Державного земельного кадастру с. Орлівщина, земельні ділянки, які розташовані за адресою: с. Орлівщина, вул.. Садова, № 44 та № 46 повністю перетинають проїзну частину вулиці Садова (автомобільна дорога для транспорту) та накладаються на земельні ділянки № 47а та № 47, що є порушенням законодавства України, оскільки проїзна частина вулиці Садова перебуває у комунальній власності сільської ради.
Позивач зазначила, що рішення Орлівщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 46 про передачу ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Садова, № 46 та Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Садова, № 46 та виданий ОСОБА_3 повинні бути визнані незаконними та скасовані, оскільки видані не підставі землевпорядної документації, яка містить суттєві помилки та порушує її права.
В звязку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_2 просила суд:
-визнати незаконним та скасувати рішення Орлівщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 46 про передачу ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Садова, № 46;
-визнати незаконним та скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, на земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Садова, № 46 який виданий ОСОБА_3.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов ОСОБА_2 в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в звязку з чим, судом проведений заочний розгляд справи.
Представники третіх осіб - Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявилися.
Заслухавши представника позивача, дослідивши надані позивачем докази, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню, з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується паспортом громадянина України.
30 січня 2015 року рішенням Орлівщинської сільської ради № 44-38/6, ОСОБА_2 був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Садова, № 47а, у власність для обслуговування та будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому виходячи, із положень ст. 57 ЦПК України фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Ч.2 ст.16 ЦК України передбачає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша ст. 55).
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту другого постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.
Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсним державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
У відповідності до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", Виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, ЗО, 87-90,97,100,102,118,123,128,143-146,149,151,153-158,161, 210, 212 ЗК, глав 27, 33, 34 ЦК, статті 15 ЦПК, статті 12 ГПК судам (підсудні) справи за заявами, зокрема: з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про право громадян на земельну частку (пай) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, використання при цьому земельних ділянок із меліоративними системами; про розподіл несільськогосподарських угідь при ліквідації сільськогосподарських підприємств, установ, організацій; про визнання недійсною відмови у розгляді заяв громадян про безоплатну передачу у власність (приватизацію) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського й особистого селянського господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, дачного будинку та індивідуального гаража; про визнання недійсною відмови в наданні у постійне користування земельних ділянок юридичним особам; про визнання незаконною відмови у продажу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності громадянам і юридичним особам, які мають право на набуття цих ділянок у власність, а також іноземним державам; про вирішення спорів, повязаних з орендою землі; про встановлення та припинення дії земельних сервітутів; про примусове припинення права на земельну ділянку з передбачених ЗК підстав; про недійсність відмови у розгляді заяви про погодження місця розташування обєкта, щодо якого порушується питання про: вилучення (викуп) земельної ділянки; про вирішення спорів щодо проведення розвідувальних робіт на землях, що перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб; про вирішення майнових спорів, повязаних із земельними відносинами, в тому числі про відшкодування власникам і землекористувачам збитків, заподіяних вилученням (викупом) визначених угідь, обмеженням їхніх прав або порушенням земельного законодавства; про відшкодування витрат сільсько- та лісогосподарського виробництва; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку; про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки чи про звільнення земельної ділянки особою, що займає її без належних на те підстав; про вирішення спорів щодо користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови, сервітутів; про вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної ЗК компетенції розглядався органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, з рішенням якого одна зі сторін у земельному спорі не погоджується.
Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України).
Таким чином, визнання державного акту на право власності на земельну ділянку можливе лише у випадку, коли воно видано на підставі незаконного розпорядження органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Згідно ст.116 ЗК України, в редакції, чинній на час прийняття рішення про передачу земельної ділянки в приватну власність, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Згідно ст.118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. За наявності усіх необхідних документів та з урахуванням вищезазначеного акту орган місцевого самоврядування ухвалив рішення про передачу відповідачу земельної ділянки в розмірі, зазначеному в державному акті.
Згідно ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Перевіркою, проведеною Відділом Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, оформленою Актом звірки правильності визначення координат поворотних точок меж земельної ділянки, межі якої коригуються, встановлено: виконано контрольні геодезичні виміри щодо правильності встановлення поворотних точок меж земельних ділянок:
-ОСОБА_2, адреса земельної ділянки: Новомосковський район, Орлівщинська сільська рада, с. Орлівщина, вул.. Садова № 47а, за результатами проведених робіт встановлено, що межі земельної ділянки мають істинне місцезнаходження;
Згідно довідки Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 337 від 16 травня 2014 року, відповідно до карти Державного земельного кадастру с. Орлівщина, земельні ділянки, які розташовані за адресою: с. Орлівщина, вул.. Садова, № 44 та № 46 повністю перетинають проїзну частину вулиці Садова (автомобільна дорога для транспорту) та накладаються на земельні ділянки № 47а та № 47, що є порушенням законодавства України, оскільки проїзна частина вулиці Садова перебуває у комунальній власності сільської ради.
Таким чином, як убачається із землевпорядної справи по передачі ОСОБА_5 земельної ділянки в приватну власність акт встановлення меж земельної ділянки не погоджено з позивачем, при тому, що земельні ділянки пересікаються та накладаються одна на одну згідно викопіювання з кадастрової карти, що порушує права позивача, як користувача земельної ділянки.
За таких обставин рішення Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області щодо виділення ОСОБА_3 земельної ділянки під № 46 по вул. Садовій у с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області є незаконним та підлягає скасуванню.
Оскільки рішення підлягає скасуванню, то підлягає скасуванню і виданий на його підставі державний акт на земельну ділянку № 46 по вул. Садовій у с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області.
Судові витрати, у відповідності до ст. 88 ЦПК України покладаються на позивача.
Враховуючи вищевикладене і керуючись ст.ст.10, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати рішення Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 07 лютого 2008 року щодо виділення ОСОБА_3 земельної ділянки під № 46 по вул. Садовій у с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Д.І. Городецький