РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

15 грудня 2015 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути разово з відповідача додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 у сумі 30 000,00 грн., збільшити суму аліментів та позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. 06.08.2004 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. 31.07.2007 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає разом з позивачем. Позивач самостійно несе всі витрати стосовно доньки, сплачує шкільні внески, здійснює оплату уроків іноземної мови, басейн, заняття, які відвідує ОСОБА_3 у гуртках та спортивних секціях. Відповідач у вихованні та утримання своєї дитини участі не приймає. Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.03.2009 року, відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, але станом на 01.09.2015 року у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у сумі 28200,00 грн. Відповідач є працездатним чоловіком, веде активний спосіб життя, тому він повинен брати участь в додаткових витратах на утримання доньки, а саме вартість оздоровлення становить 30 000,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач та її представник ОСОБА_4 в судове засідання з'явились, позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити його та просили прийняти заочне рішення.

Відповідач до судового засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причину не явки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Від представника третьої особи Управління служб по справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, та просить прийняти рішення з урахуванням письмового висновку.

Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ст.169 п. 4 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача та її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.08.2004 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який було розірвано 31.07.2007. (а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Судом встановлено, що позивач разом з донькою ОСОБА_3

зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1.(а.с. 16). Позивач характеризується задовільно. (а.с. 14), скарг на її адресу не надходило (а.с. 15). ОСОБА_3 навчається в КЗ «ХСШ І-ІІІ ступенів №166 «Вертикаль» Харківської міської ради Харківської області. (а.с. 18), перебуває під наглядом фахівців КЗОЗ «ХМДП №23» ХМР (а.с. 17), позивач займається її вихованням, відвідує батьківські збори, забезпечує їй належним догляд. Відповідач зі своєю дитиною не спілкується та участь у її вихованні не приймає. (а.с. 19).

Так, відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як вбачається з роз'яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засідання пояснила, що вона є двоюрідною сестрою позивачки та вказала, що позивач самостійно займається вихованням дитини, забезпечує її всім необхідним, а відповідач дитиною не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, та взагалі вона його бачила лише один раз.

Відповідно до висновку від 11.12.2015 року №645, Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Таким чином, встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї неповнолітньої дитини, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову частину виховання; не спілкується з донькою у обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; тобто не виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання дитини.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню в інтересах дитини.

Відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.03.2009 року, з відповідача на користь позивача на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_4 до її повноліття. (а.с. 11-12). Станом на 01.09.2015 року заборгованість відповідача по аліментах становить 28200,00 грн. (а.с. 13).

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", статтею 185 Сімейного кодексу України передбачена участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом). Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

З позовної заяви вбачається, що свої вимоги до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка обґрунтовувала необхідністю: оплати за відпочинок за її оздоровлення у 2016 році. Проте позивачкою не подано суду доказів, які б підтверджували, що на відпочинок дитини дійсно необхідно 30 000 грн.; що такі витрати є дійсно необхідними та що вони не покриваються розміром аліментів, які буде сплачувати у майбутньому на неповнолітню дитину відповідач, також позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що додаткові витрати вже фактично понесені позивачем.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Це означає, що позивачка як мати повинна нести такі ж витрати на утримання дитини як і батько-відповідач.

З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що позивачка не довела наявність особливих обставин в розумінні ст. 185 СК України, які зумовлюють необхідність участі відповідача у додаткових витратах на дитину, тому суд відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину.

Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до висновку Верховного Суду України щодо застосування ст.181-183,192 СК України, викладеного у постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, і який згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу ) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Зважаючи на те, що позивач взагалі не визначила на яку суму потрібно збільшити розмір аліментів, залишивши це питання на розсуд суду, а в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану позивача та відповідача, а також погіршення стану здоров'я дитини, тому суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 ч.1 п.2, 165-166, 167, 181-182,191, 192 Сімейного Кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2, 1982 року народження, батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнути з ОСОБА_2, 1982 року народження, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, судовий сбір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення було винесено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя -