АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/828/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження №22-ц/774/54/К/15 суддя Шумська О.В.
Категорія - 23 (1) Суддя-доповідач - Соколан Н. О.
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Соколан Н. О.

суддів - Бондар Я. М., Зубакової В.П.,

при секретарі - Петренко К. І.

В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 на рішення Софіївського районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Степове", третя особа - відділ Держземагенства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості по орендній платі,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Степове" (далі - ТОВ "Степове"), третя особа - відділ Держземагенства у Софіївському районі Дніпропетровської області про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона, на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП №105472 від 17.02.2005 року є власником земельної ділянки площею 2,37 га, розташованої на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.

03 травня 2012 року між нею та ТОВ "Степове" було укладено договір оренди земельної ділянки. Умовами зазначеного договору було передбачено, що орендна плата за користування земельною ділянкою вноситься до 31 грудня кожного року протягом всього строку оренди у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на перше січня кожного року.

Відповідач, у встановлений строк не сплатив їй орендну плату за 2013 рік, тому просила суд розірвати укладений договір оренди земельної ділянки, зобов'язати ТОВ "Степове" повернути належну їй земельну ділянку, стягнути з відповідача на її користь орендну плату за 2013 рік у розмірі 6893,66 грн. та судові витрати по справі.

Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 неодноразово уточнювала позовні вимоги, уточнивши їх останній раз 27 серпня 2014 року, просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки № 434 від 06.08.2009 року укладений між ОСОБА_3 та ТОВ "Степове", а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 362 грн. 40 коп.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі. Суд неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, дійшов помилкового висновку щодо своєчасного виконання зобов'язань відповідачем ТОВ "Степове". Судом не було досліджено питання щодо систематичної затримки у виплатах орендної плати за минулі роки та не врахував, що сам відповідач не заперечує затримку у виплаті орендної плати на 8 місяців, що в свою чергу є порушенням істотної умови договору оренди земельної ділянки та є підставою для його розірвання. Також, суд безпідставно відхилив її клопотання витребування у відповідача установчих документів та оригіналів документів про виплату орендної плати за 2012 рік, не зверну уваги на те, що засновниками ТОВ "Степове" є представники Партії Регіонів та на показання свідка ОСОБА_4 Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції були допущені численні порушення норм процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ "Степове" зазначає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 2,37 га, розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП № 105472 від 17.02.2005 року.

03 травня 2012 року між ТОВ "Степове" та ОСОБА_3 укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, який зареєстровано у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" під № 01576 від 30.07.2012 року, терміном на 5 років зі сплатою п'яти відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексу інфляції.

Зазначені обставини підтверджуються умовами договору оренди, розділом 4 Договору, а саме: орендна плата сплачується орендарем у грошовій або натуральній формі сільськогосподарської продукції; орендна плата складає у грошовому виразі: 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01 січня кожного року, за який нараховується орендна плата, що відповідає 8 110,19 грн. (за 2012 рік), до розміру орендної плати включена сума яка дорівнює розміру податку на доходи орендодавця, який він повинен сплатити до бюджету згідно чинного законодавства; обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції; строки внесення орендної плати до 31 грудня кожного року дії договору, у разі не внесення орендної плати в зазначені у Договорі строки, стягується пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Пунктами 12.1, 12.2 передбачено, що зміна умов Договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору з подальшою державною реєстрацією. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку. (а.с. 6)

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_3 ставить питання про розірвання договору оренди земельної ділянки, з підстав систематичної несплати орендної плати ТОВ "Степове" орендодавцю, відповідно до умов договору, за 2013 рік.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ч.1, ч.8 ст. 39 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно ч.1 ст. 626, ст. 629, 651, 654 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з договору оренди земельної ділянки від 03 травня 2012 року, укладеного між сторонами, його умовами визначено всі істотні умови, передбачені ч.1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі".

ОСОБА_3 у порядку, встановленому законом передала об'єкт оренди орендарю у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, а ТОВ "Степове" приступило до використання земельної ділянки.

З моменту укладення договору жодних претензій до ТОВ "Степове" щодо порушення умов договору в частині неповноти чи несвоєчасності виплати орендної плати за цим договором не заявляла.

Не може погодитись колегія суддів з доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було досліджено систематичність порушення ТОВ "Степове" строків виплати орендної плати за земельну ділянку за 2013 року з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4.4. договору орендна плата за користування землею повинна вноситись орендарем в строк до 31 грудня кожного року.

Проте всупереч умовам договору орендну плату за 2013 рік відповідач в обумовлені сторонами строки не сплатив, а сплатив її лише під час розгляду справи судом 14.08.2014 року.

Так, орендна плата нарахована згідно умов договору від 03.05.2012 року у сумі 8110,19 грн., із яких утримано 1216,53 грн. прибуткового податку у відповідності до положень Розділу ІV Податкового кодексу України та видано позивачу - 8110,19 грн., що підтверджується довідкою ТОВ "Степове" (а.с. 58) та відомостями виплати паїв, і саме це послугувало підставою для подання заяви від представника позивача ОСОБА_2 від 27 серпня 2014 року про зменшення позовних вимог, в якій було зазначено також і те, що станом на день подання заяви, а саме на 27.08.2014 р., заборгованість з орендної плати за 2013 рік є погашеною (а.с. 72).

Відповідно до висновків Верховного Суду України викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах від 01.03.2013 року зазначено, що згідно зі ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 21 Закону України "Про оренду землі", розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

За змістом зазначених норм, договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. (постанова Верховного Суду України від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-146цс12).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з приводу того, що часткова несвоєчасна сплата відповідачем позивачу орендної плати за 2013 рік, не може бути визнано підставою, для розірвання договору оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

В порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України, ні в суді першої інстанції, ні в засіданнях судової колегії, позивачем не надано доказів систематичної несплати (недоплати, порушення термінів виплати орендної плати тощо) орендарем орендної плати. Крім того, як вбачається зі змісту уточненої позовної заяви, оспорюваним періодом несвоєчасної виплати орендної плати є саме 2013 рік. Тому доводи апеляційної скарги про відсутність відомостей щодо своєчасності сплати орендної плати за 2012 рік не має суттєвого значення, оскільки не стосується предмету спору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу невірного трактування судом першої інстанції такого поняття як систематична несплата не ґрунтуються на законі та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Крім того, право орендодавця на отримання доходу, на який він розраховував при укладенні договору оренди, захищені положеннями п. 4.7 договору оренди, згідно якого у разі невнесення орендної плати в строки, визначені договором, стягується пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочення, однак позивачка не скористалась своїм правом на отримання пені за несвоєчасний розрахунок.

Доводи апеляційної скарги позивача про незазначення в рішенні суду та ненадання оцінки поясненням допитаного судом свідка також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відомості щодо наявності між позивачем і відповідачем орендних відносин до 2012 року та затримки орендної плати протягом останніх трьох років відомі свідку зі слів позивача, у той час як письмові докази цих фактів у справі відсутні, тому пояснення свідка не мають вирішального значення для даної справи.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що з'ясування повноважень ТОВ "Степове" на укладання договору оренди земельної ділянки від 03.05.2012 року не було предметом спору та розгляду у суді першої інстанції, з цих підстав позов не заявлявся.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості по орендній платі, позивач зазначила в якості відповідача по справі - ТОВ "Степове".

При поданні уточнень до заявленого позову та при розгляді справи у суді першої інстанції, жодних підстав вважати ТОВ "Степове" неналежним відповідачем у справі наведено не було.

В суді апеляційної інстанції ані позивач, ані її представник з приводу неналежності відповідача клопотань не заявляли.

Доводи апеляційної скарги про те, що засновниками ТОВ "Степове" є представники Партії Регіонів, колегія суддів відхиляє як безпідставні, наявність або відсутність цього факту немає жодного відношення до предмету спору.

Порушення норм процесуального права, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи та, відповідно до вимог ч.3 ст.309 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Інші докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача зводяться до переоцінки доказів по справі та незгоди з тією їх оцінкою, що надав їм суд першої інстанції. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: