АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/9532/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Таран Н.Г.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року по справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановила:

У березні 2015 року позивач Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення надмірно виплачених коштів в розмірі 4002 грн. 66 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, начальник УПФУ в Деснянському районі м. Києва - Дудич І.Д. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Вказував, що суд першої інстанції не вірно застосував положення ст. 1215 ЦК України, відповідно до якої не підлягають поверненню безпідставно набуті пенсії, зокрема, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Однак вказана норма у даному випадку не повинна застосовуватись, оскільки виплата управлінням проведена не добровільно, а на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, а тому вказана сума підлягає поверненню відповідачем.

В судове засідання сторони не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник апелянта подав заяву про розгляд справи в його відсутності, тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва позовні вимоги обґрунтовував тим, що на обліку в УПФ України в Деснянському районі м. Києва перебуває відповідач ОСОБА_3, яка отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У зв'язку з незгодою з перерахунком пенсії відповідачем було подано адміністративний позов до Деснянського районного суду м. Києва, за результатами якого позовні вимоги задоволено, однак колегією суддів Київського апеляційного адміністративного суду рішення районного суду було скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

При інвентаризації пенсійних справ в Управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва було виявлено відсутність рішень апеляційної інстанції в справах, по яким здійснено перерахунок пенсії за віком із застосуванням показника заробітної плати в середньому на одну особу в цілому по Україні за календарний рік, що визначався згідно з ст.ст. 40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В результаті юридичним відділом було направлено запити щодо отримання рішень апеляційної інстанції чи інформації щодо ненаправлення апеляційних скарг. При отриманні рішення апеляційної інстанції пенсійну справу відповідача по справі було приведено у відповідність до вимог чинного законодавства.

Крім того, у випадку отримання відповідачем по справі рішення апеляційної інстанції ним не було повідомлено Управління. З огляду на те, що відповідач завчасно не повідомив про результати винесеного рішення, а зазначене на адресу Управління не надходило, то при відпрацюванні Управлінням рішення Київського апеляційного адміністративного суду у відповідача виникла переплата пенсії, зумовлена несвоєчасним повідомленням про винесення рішення суду.

Тому Управлінням було направлено на адресу відповідача претензію № 8577/06-1 від 04.12.2014 року про сплату у добровільному порядку суми надмірно виплаченої пенсії у розмірі 4002 грн. 66 коп. за період з 19.03.2014 року по 31.07.2014 року. Оскільки відповідач отримувала пенсію за рішенням суду першої інстанції, яке в подальшому було скасовано, позивач просив стягнути з відповідача зайво виплачені кошти.

Судом першої інстанції встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва було здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_3 згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2011 року про зобов'язання Управління здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 у відповідності до ст. 40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показників заробітної плати за 2010 календарний рік з 06.03.2011 року з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва задоволено та скасовано постанову Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2011 року. При цьому судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні підтвердження щодо направлення копії ухвали Київського апеляційного адміністративного суду позивачу та відповідачу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази і судом не встановлено обставин, що переплата відбулась у зв'язку із зловживанням з боку відповідача, факт підроблення документів або представлення органу Пенсійного фонду неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, відсутній, що виключає можливість здійснення відрахування надміру виплачених сум з пенсійних виплат відповідача.

Оскільки з боку відповідача ОСОБА_3 не було допущено будь-яких зловживань по відношенню до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, позивачем не доведено, що перерахування пенсії сталося з вини відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс14, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Таким чином, без підтвердження фактів недобросовісної поведінки відповідача чи фактів зловживань, які відповідно до ст. 60 ЦПК України повинен довести позивач, посилання представника УПФУ в Деснянському районі м. Києва про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 зайво отриманої суми пенсії є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що застосуванню підлягають лише положення ст. 1212 ЦК України, з посиланням на те, що відпала підстава, на якій було виплачено пенсію відповідачу, тобто скасовано судове рішення, - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки правові наслідки, передбачені ст. 1212 ЦК України, яка регулює загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, застосовуються у разі, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування.

Скасування судом апеляційної інстанції судового рішення, ухваленого в порядку адміністративного судочинства, може бути підставою для звернення сторони у справі з заявою про поворот виконання рішення, як це передбачено ст. 265-266 КАС України, а не правовою підставою виплати пенсії, яка згодом відпала, в розумінні ст. 1212 ЦК України.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, нарахування та виплата пенсії ОСОБА_3 з березня по липень 2014 року відбулась через один рік після задоволення Київським апеляційним адміністративним судом 07 лютого 2013 року апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва, що спростовує доводи апелянта про те, що вказані виплати не містять ознак добровільності.

Статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003 року.

Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 22.01.2014 року у справі № 6-151цс13, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів в сумі 4002 грн.66 коп., які є пенсійною виплатою, як і не встановлено наявності рахункової помилки, то відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України зазначена сума поверненню не підлягає.

Тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: