УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 33 831,69 доларів США строком до 12 грудня 2014 року зі сплатою процентів за його користування. Також 12 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язалася нести відповідальність як солідарний боржник за виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору. Зобов'язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_5 не виконав, а тому у останнього перед банком утворилася заборгованість в сумі 360 235,97 грн. 26 липня 2013 року відповідно до договору факторингу до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ЗАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за вказаним кредитним договором.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» 360 235,97 грн боргу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено розмір заборгованості з 360 235,97 грн до 262 653,96 грн та суму судового збору з 1 801,17 грн до 1 313,26 грн з кожного.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_4 просять судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з боку відповідачів мало місце порушення умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що відповідачі несуть солідарну відповідальність за порушення умов кредитного договору та додаткових угод до нього. При цьому апеляційний суд застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшивши розмір нарахованої неустойки до розміру фактично несплаченої суми основної заборгованості по кредиту, змінивши таким чином розмір заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідачів.

Доводи заявників, зазначені у касаційній скарзі щодо припинення поруки з підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України, в зв'язку зі зміною зобов'язання, яка полягала в укладенні додаткових угод з боржником без погодження з поручителем, спростовуються матеріалами справи. Зокрема, положеннями п. 2.2.1 Додаткового договору №3 до договору поруки № SR-703/278/2007 від 12 грудня 2007 року, укладеним 12 березня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг» та ОСОБА_4 передбачено, що в разі зміни, в тому числі збільшені розміру боргових зобов'язань та/чи інших зобов'язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов'язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору, а підписання поручителем цього договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2015 року та заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року в його незмінній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2015 року та заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2014 року в його незмінній частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук