РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10466/14-ц

пр. № 2/759/269/15

21 січня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Лопатюк Н.Г.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання житлового приміщення спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з відповідачки судового збору.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що вони з відповідачкою познайомились у 2002 році, зустрічатись почали в 2003 році.

Майже усі вихідні дні вони проводили разом з дитиною відповідачки - ОСОБА_3, відвідували кінотеатри, інші громадські заклади, магазини, багато подорожували на його автомобілі.

На початку 2004 року вони з відповідачкою почали проживати разом однією сім'єю у квартирі батьків останньої, вели спільне господарство, разом виховували її сина та проводили відпочинок з дитиною. Наприкінці липня вони почали займатись пошуком власної квартири.

Перед придбанням квартири було переглянуто щонайменше три варіанти, які їх задовольнили.

04 жовтня 2004 року вони з відповідачкою придбали квартиру АДРЕСА_1 за ціною 321 000 грн. 00 коп., що на той момент становило 60 000 доларів США.

Ним особисто була перерахована сума коштів та передана продавцю у присутності його дружини та спеціаліста з нерухомості.

Договір купівлі-продажу квартири був оформлений на ОСОБА_2 з тих міркувань, що квартира була придбана за рахунок кредитних коштів, отриманих відповідачкою за кредитним договором №90/2004-К від 04 жовтня 2004 року, укладеного з АБ «Кліринговий дім».

Згідно з вказаним договором, відповідачка отримала 60 000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1 та на ремонтні роботи.

Він особисто приймав активну участь у пошуку спірної квартири та укладенні договору.

29 жовтня 2004 року було укладено договір іпотеки, згідно якого відповідачка передала в іпотеку АБ «Кліринговий дім» спірну квартиру, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

24 грудня 2014 року, знявши з депозиту 30 000 доларів США, які були у нього від продажу його квартири, вони з відповідачкою поїхали до АБ «Кліринговий дім», де остання здійснила часткове погашення кредиту на суму 30 000 доларів США.

Через півтора-два місці після придбання спірної квартири, вони з відповідачкою та її сином переїхали до вказаної квартири на постійне місце проживання.

Відповідачка завжди визнавала за ним право спільної вланості на спірну квартиру.

05 листопада 2005 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, однак насправді реєстрація шлюбу була формальністю, оскільки вони вже тривалий час проживали однією сім'єю.

Протягом тривалого подружнього життя, погашення кредиту здійснюється за рахунок спільних коштів подружжя.

Крім того, він приймав участь у ремонті квартири, сплаті комунальних послуг, обслуговуванні інших спільних витрат.

Проте, незважаючи на вищезазначене, відповідачка не визнає за ним право спільної сумісної власності на спірну квартиру, у зв'язку з чим він був змушений звернутись до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким встановити факт його проживання з відповідачкою однією сім'єю без шлюбу, визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з відповідачки на його користь судовий збір.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачка та її представник категорично заперечували проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідачки та її представника, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, допитавши свідків, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи по встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

В ході судового розгляду встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1, виданого 05 листопада 2005 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрували шлюб 05 листопада 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис за №1475 (том І а.с.13 - копія Свідоцтва про шлюб).

Як вбачається з матеріалів справи, 04 жовтня 2004 року між АБ «Кліринговий дім» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №90/2004-К, відповідно до якого відповідачка отримала від Банку, на умовах, визначеним даним договором кредит в сумі 60 000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1 та на ремонтні роботи (а.с.19-22 - копія кредитного договору).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_2 купила, а ОСОБА_5 продав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.18 - копія договору купівлі-продажу).

29 жовтня 2004 року між АБ «Кліринговий дім» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №90/2004-01к, відповідно до якого відповідачка передала в іпотеку АБ «Кліринговий дім» спірну квартиру, в якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором (а.с.24-26 - копія договору іпотеки).

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставни, викладені в позовній заяві.

Відповідачка в судовому засіданні категорично заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що вони з позивачем до укладення шлюбу дійсно зустрічались, а саме з 2004 року, бачились, спілкувались, в дні зустрічей проводили разом час, однак разом не проживали та не були однією сім'єю. Вона з сином проживала у своїх батьків у трикімнатній квартирі, її матір тяжко хворіла (рак), потребувала догляду, а тому знаходилась в окремій кімнаті, батько також знаходився в окремій кімнаті, а вона з сином - в третій кімнаті.

Крім того пояснила, що позивач дійсно в квартирі її батьків бував, інколи заходив, однак ніколи не проживав, а також до укладення шлюбу вони з позивачем разом не проживали, ні в квартирі її батьків, ні в будь-якій іншій квартирі. Що стосується спірної кватири, то вона її придбавала особисто для себе та своєї дитини на грошові кошти, отримані в кредит в АБ «Кліринговий дім» та до укладення шлюбу з позивачем, а тому вказана квартира жодним чином не може вважатись спільною сумісною власністю подружжя.

Також, вона особисто сплачує (погашає) вищевказаний кредит.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показав, що позивача він знає по роботі, останній звертався до нього з приводу купівлі квартири, це було в 2004 році. Його дружину, відповідачку у справі, він бачив два-три рази, коли вони дивились квартиру. Позивач звертався до нього з питанням щодо продажу однокімнатної квартири, яка належала його матері.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що вони знає сторін у справі, позивач є її племінником, а відповідачка - його дружина. Знайомство сталось на весіллі її доньки, після чого вони зустрічались багато разів. Вона знайома з відповідачкою з 29.11.2003 року, саме як жінкою позивача. Позивач ще тоді говорив, що ОСОБА_2 його майбутня жінка.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що він знайомий з сторонами у справі, відносини нормальні. З позивачем він познайомився по роботі ще у 1998 році, а з відповідачкою дещо пізніше, приблизно в 2002 році. Знає їх як пару, крім того, їх почали сприймати саме як пару з літа 2003 року. Пояснив, що вони зустрічались, він, ОСОБА_7, ремонтував їм коп'ютер в квартирі по пр-ту Палладіна, к рім того, в 2004 році він проводив мережу Інтернет саме в квартирі, яка знаходиться в будинку на пр-ті Палладіна.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона є двоюрідною сестрою позивача, який приблизно в 2003 році познайомив її з ОСОБА_2, відповідачкою у справі. З відповідачкою по сьогоднішній день добрі відносини, вона з позивачем разом були на весіллі її сестри. Позивач на той час проживав з відповідачкою у її батьків.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що з відповідачкою вона підтримує дружні стосунки 20 років, а позивача знає як її чоловіка. В 2004 році вони не проживали як чоловік та дружина і вона особисто це може підтвердити, оскільки дуже часто була у ОСОБА_2 вдома в квартирі по пр-ту Палладіна, і ОСОБА_1, позивач у справі там точно не проживав. Позивач в 2004 році дуже сильно пив (вживав алкоголь), а ОСОБА_2 проживала з мамою, татом та своїм сином в квартирі батьків по пр-ту Палладіна. Крім того, відповідачка брала кредит на купівлю спірної квартири. ОСОБА_1 вона особисто побачила в 2005 році.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показала, що з ОСОБА_1 вона знайома з 2002 року, він святкував в 2003 році свій день народження і саме тоді вони з ОСОБА_2 познайомились. До 2005 року ОСОБА_1 не вважав себе одруженим чоловіком. Відповідачка проживала зі своїми сином та батьками, більше ніхто з ними не проживав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що вони з ОСОБА_2 подруги з 2-го класу. На момент купівлі спірної квартири в 2004 році, ОСОБА_2 не була ні заміжня, ні дружиною в цивільному шлюбі. Їх з позивачем сімейні відносини почались в кінці 2005 року. До моменту купівлі спірної квартири, ОСОБА_2 проживала зі своїми батьками та сином по пр-ту Палладіна. А спірну квартиру купувала саме ОСОБА_2.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що знає сторін у справі як сім'ю, знайомий з ОСОБА_2 з 2004 року, оскільки вони є сусідами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з наступного.

Виходячи зі змісту ст.60 СК України, майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи зі змісту ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд України в пункті 20 Постанови №11 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року з наступними змінами і доповненнями, вказує про те, що при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

У відповідності до частин 1, 2 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єтом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім цього, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Юридичне поняття шлюбу визначено в частині 1 ст.21 СК України, де вказано про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

В частині 2 цієї ж норми права визначено, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Юридичне поняття сім'ї визначено в частині 2 ст.3 СК України, яка вказує про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до частини 1 ст.36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Тобто, виходячи зі змісту вказаних вище норм сімейного законодавства, подружжя завжди є сім'єю.

Правовий аналіз діючого законодавства щодо встановлення юридичного факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без шлюбу дає можливість для суду зробити висновок про те, що встановлення такого факту є можливо лише щодо чоловіка і жінки, які юридично не перебувають в будь-якому іншому шлюбі.

В спірному випадку, як встановлено в ході судового розгляду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до дати реєстрації шлюбу, були знайомі один з одним, спілкувались, зустрічались, однак разом не проживали, в тому числі в квартирі батьків відповідачки за адресою: АДРЕСА_3.

Вказана квартира батьків відповідачки є трикімнатною, мати останньої дійсно тяжко хворіла і займала одну кімнату, другу кімнату займав батько відповідачки. А у третій кімнаті проживала особисто відповідачка зі своїм сином.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач приходив та бував в квартирі батьків відповідачки, де остання проживала, однак він особисто там ніколи не проживав.

Тобто, в ході розгляду справи не встановлено, що сторони до укладення шлюбу проживали однією сім'єю, а твердження позивача щодо цього спростовуються поясненнями відповідачки та показами допитаних в судовому засіданні свідків.

Таким чином, в ході судового розгляду не встановлено, що на час придбання спірної квартири сторони проживали разом однією сім'єю без шлюбу як чоловік та жінка.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значеннядля вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 21, 36, 57, 60, 61, 74 СК України, ст.ст.319,321,368 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 208-209, 212-215, 223, 292-294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання житлового приміщення спільною сумісною власністю подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Лопатюк Н.Г.