Справа № 548/362/15-ц
Провадження № 2/548/208/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.08.2015 р. м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області

в складі : головуючого судді - Коновод О.В.,

за участю секретаря Вовк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи ПАТ СК «КРАЇНА» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, свої вимоги мотивуючи тим, що 25 листопада 2014 року о 10 год. 20 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 в с.м.т. Семенівка по вул. Леніна неподалік від електроопори №63 під час руху не дотримався безпечної швидкості та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1

Згідно висновків ДАІ та постанови суду від 12.01.2015р. (справа №548/2179/14 провадження № 3/548/8/15) дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2. Власність обох автомобілів підтверджується технічними паспортами. Вина водія ОСОБА_2 підтверджується протоколом та схемою ДТП і поясненнями учасників ДТП, а також постановою Хорольського районного суду Полтавської області від 12.01.2015р. про застосування адміністративного стягнення до ОСОБА_2

Позивач вказує про те, що згідно Рахунку - фактури № ТР - 0000017 від 25 грудня 2014 року і квитанції "ПРИВАТБАНК" відновлювальний ремонт складає 26616 грн. 69 коп., 266 грн. 20 коп. комісійного збору та банківські послуги (26885,89 грн.)

Страхова компанія відповідача нарахувала компенсацію по ремонту на суму 25233,31 грн., що в повній мірі не перекриває прямі затрати позивача. Різниця складає 1995,78 грн.

Крім того, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню на його користь 26645 грн. втрат товарної вартості автомобіля, а також 19032 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, але на адресу суду надав заяву в якій прохає відмовити в задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила.

Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що 25 листопада 2014 року о 10 год. 20 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 в с.м.т. Семенівка по вул. Леніна неподалік від електроопори №63 під час руху не дотримався безпечної швидкості та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням позивача ОСОБА_1

Згідно висновків ДАІ та постанови суду від 12.01.2015р. (справа №548/2179/14 провадження № 3/548/8/15) дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2.

Чинним законодавством України (ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України) передбачено право юридичної та фізичної особи на відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи; шкоди, завданої майну фізичної або юридичної особи; моральної шкоди, завданої фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так у відповідності до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов'язковим для суду лише щодо з'ясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Інші докази, прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови, оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України.

Згідно Рахунку - фактури № ТР - 0000017 від 25 грудня 2014 року і квитанції ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відновлювальний ремонт складає 26616 грн. 69 коп., 266 грн. 20 коп. комісійного збору за банківські послуги (26885,89 грн.).

Відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ № АІ №3355580 року - цивільно - правова відповідальність відповідача в момент ДТП була застрахована в ПАТ СК «КРАЇНА».

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки , відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до а.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода , завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Стаття 1166 ЦК України закріплює принцип повного відшкодування заподіяної майнової шкоди. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв"язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 988 ЦК України та п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог ст. ст. 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи.

Згідно п.34.3 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодуватипотерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Суд вважає, що в судовому засіданні доведено, той факт, що ДТП, яка сталася 25.11.2014 року виникла з вини відповідача цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПАТ СК «КРАЇНА», тому остання повинна відшкодувати позивачу матеріальну шкоду спричинену пошкодженням автомобіля, за мінусом франшизи, витрати на оплату послуг експертного дослідження та інші витрати.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Положення статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до умов Договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який було укладено відповідачем СК «КРАЇНА» 03.09.2014 року ліміт відповідальності за завдану матеріальну шкоду складає 50000 грн., здоровю та життю 100000 грн. Франшиза визначна в обсязі 1000 грн.

Сума виплати страхового відшкодування складає 25233,31 грн., згідно довідки СК «КРАЇНА» №1663 від 12.03.2015 року.

В судовому засіданні позивач не надав доказів щодо сплати або несплати франшизи в добровільному порядку. Позовних вимог до ПАТ СК «КРАЇНА» позивачем про відшкодування матеріальної шкоди не заявлено.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки згідно полісу серії АІ №3355580 з терміном дії з 03.09.2014 року по 02.09.2015 року, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована. ДТП відбулось 25.11.2014 року, у межах строку дії зазначеного полісу. Страхова сума (ліміт) відповідальності за даним полісом становить 50 000,00 грн., що покриває завдані матеріальні збитки спричинені позивачу у розмірі 1495,78 грн. Отже розмір шкоди завданий позивачу підлягає виплаті саме страховиком.

З приводу відшкодування 26645 грн. витрат по втраті товарної вартості автомобіля, суд зазначає наступне.

Верховний Суд України постановою Судової палати у цивільних справах від 4 червня 2014 року № 6-49цс14 висловив свою правову позицію, яка полягає в тому, що пунктом 32.7 статті 32 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції Закону України від 7 липня 2011 року № 3610-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо національних комісій, що здійснюють державне регулювання природних монополій, у сфері зв'язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг", яка була чинною у період з 8 січня 2012 року до 4 листопада 2012 року) чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Натомість у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, міститься поняття "втрата товарної вартості транспортного засобу", а поняття "втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу" не використовується.

Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 указаного Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу.

В супереч вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України позивач не надав належного звіту про незалежну оцінку майна (визначення розміру відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових ) втрата товарної вартості.

Ненадання позивачем вказаного звіту, виконаного суб'єктом оціночної діяльності, що має відповідне свідоцтво та кваліфікацію, на підтвердження розміру втрати товарної вартості транспортного засобу, суперечить вимогам ст.ст. 57,60,212 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи, що позивач на підтвердження позовних вимог про розмір шкоди ( розміру втрати товарної вартості транспортного засобу) ненадав висновок спеціаліста /належних доказів/ в суді не заявляв про його проведення, а відповідач заперечуючи проти цього розміру, і після виконання судом вимог ч.4 ст.10 ЦПК України не надав ніяких доказів на підтвердження своїх вимог, суд відповідно до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів та приходить до висновку про відмову в позові в цій частині.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, з вини якої завдана шкода. Відповідно до ст. 22.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України.

Ст.23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і полягає: п.1 -у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з іншим ушкодженням здоров'я, п.2 - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,п.3 - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна.

Як роз'яснено у п.3,5,9 постанови пленуму ВСУ N4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану… При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, те, що діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яку він зазнав у зв'язку з пошкодженням його автомобіля, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000,00 грн.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 121,80 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму ВС України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року із змінами та доповненнями, Постановою Пленуму ВС України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27 березня 1992 року із змінами та доповненнями, ст.ст.10, 60, 61, 214-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер платника податків (НОМЕР_4), уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця : с. Петрівка Хорольського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер платника податків (НОМЕР_4), уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця : с. Петрівка Хорольського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 121,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі до Хорольського районного суду в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, що брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: