РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 569/276/15-ц

21 квітня 2015 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

головуючого - судді Денисюка П.Д.,

при секретарі Киричок М.М.,

з участю представника позивача - адвоката Зражевського О.В.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 про визнання договору поруки №19940 від 27 червня 2006 року припиненим,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 в якому просить визнати договір поруки №19940 від 27 червня 2006 року припиненим.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 27 червня 2006 року між ОСОБА_4 та АКІБ «Укрсиббанк» був укладений кредитний договір №0, згідно умов якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти належним чином використовувати і повернути банку грошові кошти в іноземній валюті в сумі 28 970 дол. США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах визначених цим договором. Для забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором 27 червня 2006 року між нею та АКІБ «Укрсиббанк» укладено договір поруки №19940, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором за виконання позичальником усіх її зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору №0, як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому. Вказала, що кредитор не вправі без її згоди змінювати умови кредитного договору, а саме підвищувати процентну ставку за користування кредитними коштами. Останній платіж по поверненню заборгованості за кредитним договором ОСОБА_4 був здійснений 27 травня 2013 року. Із позовом про стягнення заборгованості банк звернувся лише у жовтні 2014 року. З моменту настання строку виконання основного зобов'язання вимогу в шестимісячний термін пред'явлено не було.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову вказав, що посилання позивача на те, що зміна основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності є безпідставним, оскільки до позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 27 червня 2006 року банк подав суду заяву про уточнення позовних вимог із урахуванням процентної ставки, яка становить 11, 8% річних. Щодо настання строку виконання основного зобов'язання, то банк реалізовуючи своє право на дострокове виконання договірних зобов'язань, звернувся до боржника та поручителя у визначений ст.559 ЦПК строк.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 червня 2006 року між ОСОБА_4 та АКІБ «Укрсиббанк» був укладений кредитний договір №0, згідно умов якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти належним чином використовувати і повернути банку грошові кошти в іноземній валюті в сумі 28 970 дол. США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах визначених цим договором.

Згідно ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України регламентовано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Для забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором 27 червня 2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк» укладено договір поруки №19940, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору №0, як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

Відповідно до ст.ст.553, 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зобов'язання щодо видачі позичальнику кредитних коштів банк виконав належним чином, а боржник порушила умови кредитного договору, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість.

У відповідності до ст.ст.611, 1049 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом.Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 1050 ЦК України передбачає, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Таким чином, банк скористався правом на повернення кредиту достроково, направивши 08 серпня 2014 року боржнику та поручителю вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, які залишені без задоволення.

19 вересня 2014 року відповідач звернувся до Здолбунівського районного суду Рівненської області з позовом до боржника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за кредитом і пені.

17 березня 2015 року банком подано заяву про уточнення позовних вимог та довідку - розрахунок від 16 березня 2015 року заборгованості по процентам за користування кредитом із процентної ставкою в розмірі 11, 8% річних.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦПК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За наведених вище обставин, про одну із підстав припинення договору поруки, посилання позивача є безпідставним з огляду на те, що зміна основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується осяг його відповідальності не відбулася.

Крім того, частиною 4 ст.559 ЦК України регламентовано, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як убачається із досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, позичальник за кредитним договором №0 від 27 червня 2006 року сплачувати поточні платежі перестала 27 травня 2013 року.

Згідно із роз'ясненнями п.24 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що витікають із кредитних правовідносин» Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Розділо11 кредитного договору передбачено порядок дострокового повернення кредиту.

Разом із тим, в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для визнання договору поруки №19940 від 27 червня 2006 року, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 відсутні, а відтак і позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 526, 553, 554, 559, 610, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 58, 59, 60, 88, 208, 212-215, 218, 223, 291, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 про визнання договору поруки №19940 від 27 червня 2006 року припиненим, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - у той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Рівненського міського суду П.Д. Денисюк