Справа № 2/489/1195/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

19.05.2015 р.

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення розміру обов'язкової частки у спадщині,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення розміру обов'язкової частки у спадщині. Свої вимоги мотивував тим, що в березні 2003 р. померла його дружина та мати відповідачки ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина. Спадщину після її смерті прийняв позивач по справі, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом зі спадкодавицею, а також відповідачка ОСОБА_3, оскільки у встановленому законом порядку звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. За життя позивачем та його покійною дружиною було побудовано буд. АДРЕСА_1. На теперішній час в провадженні Ленінського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до позивача про визнання права власності на 1/3 частину вказаного будинку в порядку спадкування.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, на час відкриття спадщини після смерті його дружини він був непрацездатним за віком, а тому має право на обов'язкову частку у спадщини, незважаючи на те, що все належне їй майно померла заповідала своїй доньці ОСОБА_3 Однак, на переконання позивача, розмір його обов'язкової частки у спадщині має бути збільшений, оскільки після смерті матері відповідачка привласнила більшу частку рухомого спадкового майна.

Посилаючись на вищевикладене, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати його обов'язкову частку в нерухомому спадковому майні, після смерті його дружини ОСОБА_4, у розмірі 5/6 від частки, яка б належала йому при спадкуванні за законом.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала, заперечуючи вказані позивачем обставини.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1948 року.

ОСОБА_3 - їх донька.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, на підставі Договору на право забудови від 10.03.1954 року р. № 2967, посвідченого Другою державною нотаріальною конторою м. Миколаєва.

Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Оскільки вказаний будинок було побудовано за період перебування у зареєстрованому шлюбі, він є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1.

Згідно Свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла ОСОБА_4.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частки житлового будинку АДРЕСА_1.

17.12.1985 року ОСОБА_4 було зроблено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої миколаївської ДНК, відповідно до якого усе майно, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, заповіла своєї дочці - ОСОБА_3

У встановленому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв її чоловік ОСОБА_1, оскільки постійно проживав та був зареєстрований разом з нею час відкриття спадщини, а також її донька ОСОБА_3, оскільки звернулась з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

На підставі заяви ОСОБА_3 була відкрита спадкова справа за № 528 10.06.2003 року.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

У відповідності до положень ст. 535 Цивільного кодексу УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і

вжитку.

Оскільки на час смерті спадкодавиці позивач ОСОБА_1, її чоловік, перебував у непрацездатному віці, йому, згідно положень діючого на час відкриття спадщини законодавства, належить право на спадкування, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б йому при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачка ОСОБА_3, після смерті матері привласнила значну частину рухомого спадкового майна (верхній одяг померлої, золоті вироби, посуд, хутро тощо), через що він вважає, що належна йому обов'язкова частка у спадковому нерухомому майні збільшилась і повинна складати 5/6 від частки, яка належала б йому при спадкуванні за законом.

Належних та допустимих доказів існування вказаного майна на час відкриття спадщини, його найменування, вартості, кількості, приналежності спадкодавиці та привласнення цього майна відповідачкою ОСОБА_3 суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі ст.ст. 10, 14, 60, 62, 88, 212-214, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення розміру обов'язкової частки у спадщині - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: