ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року. справа № 174/865/15-ц

п/с 4-с/174/10/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.

з участю: заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби (ВДВС) Вільногірського міського управління юстиції (МУЮ), Дніпропетровської області, ОСОБА_3,

У С Т А Н О В И В:

Згідно скарги, що надійшла до суду 19.11.2015 р., заявник, зазначив, що 26.03.2014 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області була винесена ухвала по цивільній справі № 174/255/ 14-ц 6/ 174/8/2014, згідно якої йому був тимчасово обмежений виїзд з України, без вилучення паспорта громадянина України, до виконання ним зобов'язання за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10.05.2007 року, за яким вирішено стягувати з нього аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку на користь ОСОБА_4 на утримання дочки, Аліни, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Підставою винесення ухвали стало подання старшого державного виконавця ВДВС Вільногірського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 25.03.2014 року, що згідно виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-455, виданим 10.05.2007 року Вільногірським міським судом, 14.05.2007 року ВДВС відкрите виконавче провадження про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання дочки, Аліни.

У свою чергу боржник (тобто він) на виклики державного виконавця не з'являвся, аліменти не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.03.2014 року у розмірі 35637,42 грн.

Після отримання вищезазначеної ухвали від 26.03.2014 року, 06.04.2014 року він, та його кредитор за виконавчим провадженням, ОСОБА_4, звернулися до старшого державного виконавця ВДВС Вільногірського міського управління юстиції ОСОБА_3, щодо того, що насправді ніякої заборгованості у нього по сплаті аліментів не було, про що кредитор ОСОБА_4 подала письмову заяву до старшого державного виконавця ВДВС Вільногірського міського управління юстиції ОСОБА_3

Старший державний виконавець Ляшенко Ю.Ю. погодився з ними і пообіцяв йому, що зробить усе, щоб тимчасове обмеження на його виїзд з України було скасоване.

Однак у березні 2015 року він дізнався, що старший державний виконавець Ляшенко Ю.Ю. нічого не зробив, і тимчасова заборонена у відношенні нього на виїзд за межі України на підставі ухвали Вільногірського міського суду від 26.03.2014 року, продовжувала діяти.

Усе це вимусило звернутися його зі скаргою до суду.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.04.2015 року по справі № 174/296/15-ц, була визнана неправомірною бездіяльність, старшого державного виконавця ВДВС Вільногірського міського управління юстиції ОСОБА_3, відносно не винесення, та не направлення ним до Адміністрації Державної прикордонної служби України постанови про скасування тимчасової заборони на його виїзд за межі України, встановлений ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.03.2014 року.

У той же час суд зазначив, що процесуально не має права самостійно зняти обмеження у праві виїзду боржника за межі України, і таке припинення обмеження покладається на державного виконавця.

Таким чином судом встановлено відсутність у нього заборгованості по сплаті аліментів, як станом на час направлення старшим державним виконавцем ВДВС Вільногірського міського управління юстиції ОСОБА_3 у 2014 році подання до суду, щодо тимчасового обмеження відносно нього на виїзд за межі України, так і на час винесення судового рішення.

26.08.2015 року він звернувся до старшого державного виконавця ВДВС Вільногірського міського управління юстиції ОСОБА_3, з письмовою заявою, у якій вимагав від нього виконання ним своїх посадових обов'язків у відповідність до законодавства, тобто винесення та направлення до Адміністрації Державної прикордонної служби України постанови про скасування тимчасової заборони на його виїзд за межі України, встановлений ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.03.2014 року.

21.09.2015 року ним по пошті була отримана відповідь в.о. начальника ВДВС Вільногірського міського управління юстиції ОСОБА_3, від 15.09.2015 року за № 6579, із змісту якої вбачається, що державний виконавець Ляшенко Ю.Ю. відмовив у задоволенні його вимоги щодо винесення та направлення до Адміністрації Державної прикордонної служби України постанови про скасування тимчасової заборони на його виїзд за межі України, встановлений ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.03.2014 року.

Заявник вважає вищезазначену бездіяльність державного виконавця Ляшенка Ю.Ю. неправомірною, приймаючі до уваги наступне.

Згідно п. 8. ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», п. 11.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, передбачено, що у разі виконання боржником зобов'язань, покладених на нього рішенням, та у зв'язку із закінченням виконавчого провадження, державний виконавець виносить відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження, копія якої підлягає обов'язковому направленню до Адміністрації ДПС для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

У відповідності до п.3 розділу 3 Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом МЮУ № 288/5/102 від 07.02.2014р. - під час здійснення виконавчого провадження - інформація про встановлення тимчасового обмеження права особи виїзду з України вилучається ГЦОСІ з бази даних на підставі отриманої, засвідченої судом копії судового рішення, що набрало законної сили, про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України або постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), про закінчення виконавчого провадження або про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Згідно висновку, зробленого у листі Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» - тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

У даному випадку у відповідність до ч.3 ст. 61 ЦПК України, є встановленими та не потребують доказування факти встановлені ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.04.2015 року у цивільній справі № 174/296/15-ц (яка набрала законної сили), стосовно того, що є неправомірною бездіяльність відповідача стосовно невинесення та не направлення постанови про скасування тимчасової заборони про мій виїзд за межі України, до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, - Ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК, ні Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-УІ "Про судовий збір" (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується. Тобто він звільнений від сплати судового збору за подачу цієї скарги.

Керуючись ст.ст. 383,384,385 ЦПК України, заявник прохає:

1. Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_3, відносно не винесення та не направлення до Адміністрації Державної прикордонної служби України постанови про скасування тимчасової заборони на його виїзд за межі України, встановлений ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.03.2014 року, за його заявою від 26.08.2015 року.

2. Зобов'язати старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_3, винести та направити до Адміністрації Державної прикордонної служби України постанову про скасування тимчасової заборони на його виїзд за межі України, встановленої ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.03.2014 року по цивільній справі № 174/255/ 14-ц 6/ 174/8/2014.

Заявник та його представник в судовому засіданні скаргу та її обгрунтування підтримали в повному обсязі. Додатково пояснили, що відділ ДВС не надав доказів того, що, дійсно, виконавче провадження направлене до іншого відділу ДВС і в даний час не знаходиться у відділі ДВС Вільногірського МУЮ. Фактично ніякої заборгованості по аліментам у боржника не було, проте, про сплату аліментів безпосередньо стягувачу, боржник до відділу ДВС не повідомляв, але і відділ ДВС його не викликав з приводу наявності заборгованості та про її причини та заходи з її усунення.

Начальник відділу ДВС Вільногірського МУЮ, ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився та надав заяву про розгляд справи за його відсутності, де також зазначив, що Державним виконавцем 25.04.2014 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», та виконавчий лист був направлений до Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ, оскільки боржник працював в ТОВ «САББІА ГРУП», бухгалтерія якого відносилась за територіальністю до вищезазначеного відділу ДВС. Згідно п. 11.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України стосовно особи знімається у разі винесення державним виконавцем постанови про: повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), на підставі частини першої статті 48 Закону; закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-6, 8-9, 11-14 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

Згідно ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 385 ЦПК України, скаргу на рішення, дію або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Згідно ст. 387 ЦПК України, 1. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. 2. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. 3. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 174/255/ 14-ц 6/ 174/8/2014, надані заявником копії документів з виконавчого провадження та надані відділом ДВС Вільногірського МУЮ копію постанови державного виконавця Власенко М.С. про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2009 року ВП № 16571910, копію постанови старшого державного виконавця Ляшенка Ю.Ю. від 25.04.2014 р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 16571910, та оцінивши зазначені докази в їх сукупності та взаємозвязку, керуючись законом, суд доходить висновку, що скарга обґрунтована і підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

З аналізу правових норм, а саме ст.ст. 17,18,19,25,31 ЗУ «Про виконавче провадження», п.п.3.4, 3.4.2, 3.8, 3.8.1, 3.8.4, 3.8.5, 3.19, 3.20, 7.17 «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 р. за № 489/20802, витікає, що за кожним виконавчим документом, який відповідає встановленим вимогам та надається для примусового виконання, відкривається виконавче провадження; копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється боржнику та стягувачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З аналізу правових норм, а саме: ст.ст.70,74 ЗУ «Про виконавче провадження», п.7.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 р. за № 489/20802, витікає, що державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

З копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2009 р. витікає, що зазначена постанова за своїм змістом не відповідає вимогам закону та підзаконних актів, оскільки складена всупереч вимог, передбачених вищезазначеними правовими нормами, при цьому в документі не було вказано на розрахунок заборгованості по аліментам. Відділ ДВС Вільногірського МУЮ не надав доказів про належне вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження та про повідомлення боржника про наявність у нього заборгованості по аліментам, а також не надав супровідного листа, чи його копії з зазначенням дати та вихідного номера, за яким виконавче провадження, дійсно, було направлене до Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ, з нарахуванням боргу за боржником з 01.03.2014 р., як це зазначено в копії постанови про закриття виконавчого провадження від 25.04.2014 р.

Згідно ч. 1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Всупереч зазначеної правової норми, старший державний виконавець Ляшенко Ю.Ю., отримавши 06.04.2014 р. відомості від боржника, ОСОБА_1 та стягувача, ОСОБА_5, про те, що заборгованості по аліментам не було і немає, не виніс в строк до 25.04.2014 р. постанови про скасування тимчасової заборони на виїзд боржника, ОСОБА_1, за межі України, встановленої ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.03.2014 року, також не вчинив ці дії і після того, як за ухвалою Вільногірського міського суду від 09.04.2015 р. ці його дії були визнані незаконними, також не виніс відповідної постанови і за заявою боржника ОСОБА_1 від 26.08.2015 року.

Керуючись ст.ст. 209 ч.3, 208-210, 222, 223, 292-294, 383-389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити в повному обсязі.

1. Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_3, який в даний час є начальником зазначеного відділу ДВС, відносно не винесення та не направлення до Адміністрації Державної прикордонної служби України постанови про скасування тимчасової заборони на виїзд ОСОБА_1, 19.09.1981р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ПІН № НОМЕР_1, мешкає за адресою АДРЕСА_1, за межі України, встановленої ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.03.2014 року, за його заявою від 26.08.2015 року.

2. Зобов'язати старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_3, який в даний час є начальником зазначеного відділу ДВС, винести та направити до Адміністрації Державної прикордонної служби України, постанову про скасування тимчасової заборони на виїзд ОСОБА_1 за межі України, встановленої ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.03.2014 року у цивільній справі № 174/255/14-ц п/с 6/ 174/8/2014.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення, через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Г.І. Шаповал