Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Максимчук З.М.,

суддів: Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Комунального закладу «Костопільська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2015 року в справі за позовом Комунального закладу «Костопільська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2015 року позов Комунального закладу «Костопільська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального закладу «Костопільська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради у відшкодування шкоди 1099 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Комунальний заклад «Костопільська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради зазначає, що вважає вказане рішення необгрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального права і процесуального (відсутність законного обгрунтування рішення), неповним з»ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Стверджує, що рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 28 травня 2014 року вирішено стягнути з комунального закладу 18560 грн, проте судом першої інстанції не враховано, що з рахунку

__________________________________________________________________________

Справа № 564/2567/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Грипіч Л.А.

Провадження № 22-ц/787/740/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.Костопільської ЗОШ - інтернат стягнуто цю суму та що цей факт підтверджувався доказами.

Також вказує, що судом не враховано вимог ч.1 ст.1191 ЦК України. За загальним правилом на боржника за зворотною вимогою покладається обов»язок відшкодувати кредитору сплачений ним третій особі платіж у повному обсязі. Після сплаченого платежу позивач виступає кредитором по відношенню до відповідача, який у свою чергу - боржником.

Доводить, що постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року № 14, а саме п.9 передбачено, що судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.3 ст.134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства - такі докази (рішення Рівненського районного суду від 15.05.2012 року) суду були подані, однак ним не враховані.

Просить скасувати рішення та стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального закладу «Костопільська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради у відшкодування шкоди 18560 грн. та стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 243, 60 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що шкода заподіяна працівником при виконанні трудових обов»язків і тому наступають не цивільно-правові наслідки, а трудові правовідносини. Відповідно до змісту ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов»язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Середній місячний заробіток ОСОБА_1 складає 1099 грн і тому необхідно з відповідача стягнути 1099 грн у відшкодування шкоди.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 наказом Комунального закладу «Костопільська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради №198 від 18.11.2011 року прийнятий на роботу водієм з 18 листопада 2011 року з випробувальним терміном. Відповідний запис зроблено в трудовій книжці (а.с.29).

18 листопада 2011 року, приблизно о 09.40 годині ОСОБА_1 керуючи автомобілем «ВАЗ-21070», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів зі сторони м.Костопіль Рівненської області в напрямку м.Рівне, на 140 км вказаної автодороги, розпочавши маневр обгону попутного автомобіля, виїхав на смугу зустрічного руху та не впоравшись з керуванням допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ - 21011», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 15 травня 2012 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину ( а.с.8-9).

Наказом Комунального закладу «Костопільська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради №91 від 01.06.2012 року відповідача звільнено з роботи 01 червня 2012 року за згодою сторін (а.с.5).

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 28 травня 2014 року вирішено стягнути з КЗ «Костопільська спеціальна ЗОШ - інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради на користь ОСОБА_4 600 грн витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження № 13 від 20.04.2012 року, 510 гривень - розмір франшизи, 17 450 грн моральної шкоди (а.с.10-14).

З листа Управління Державної казначейської служби України у Костопільському районі Рівненської області вбачається, що 05 вересня 2014 року проведено безспірне списання коштів з рахунку КЗ «Костопільська спеціальна ЗОШ - інтернат І-ІІ ступенів» відповідно до виконавчого листа від 24.06.2014 року по справі № 1716/3582/2012 на користь ОСОБА_4.(а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків.

Частиною 5 п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 встановлено, що фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов»язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача щкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст. ст.130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Статтею 130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

З матеріалів справи вбачається, що з відповідачем укладався Типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Стаття 135-1 КЗпП України містить положення про те, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Так перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 р. №447/24, яка діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 р. №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР".

Відповідно до статті 135-1 КЗпП України договори можна укладати тільки при зайнятті посад і виконанні робіт, які передбачено Переліком №447/24. Якщо ж до трудових обов'язків працівників такі функції не входять, то укладення договору про повну матеріальну відповідальність буде суперечити законодавству, навіть у разі, коли посада, яку займає працівник, або робота, що він виконує, була зазначена в Переліку №447/24.

Посада водія, на яку був прийнятий ОСОБА_1, відсутня в переліку посад і робіт, який визначений Кабінетом Міністрів України, відповідач не належить до категорії працівників, з якими відповідно до ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність, а тому він не може нести матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, а лише в межах середнього місячного заробітку.

Проте, згідно п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, якщо шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Ураховуючи, що майнову шкоду Комунальному закладу «Костопільська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради було заподіяно внаслідок дій відповідача, що мають ознаки кримінального правопорушення та, у вчиненні яких ОСОБА_1 було визнано винним, колегія суддів вважає, що останній має нести матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди.

Вбачається, що міський суд уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення ним оскаржуваного рішення, яке залишатися чинним не може.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

За наведених обставин, колегія судів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував дійсні обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін та не дослідив надані сторонами докази, ухвалив рішення без дотримання норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про незастосування судом норм матеріального права, які підлягали застосуванню, а отже, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 324 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Костопільська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради - задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального закладу «Костопільська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради у відшкодування шкоди 18560 (вісімнадцять тисяч п»ятсот шістдесят) грн 00 коп. та 243 (двісті сорок три) грн 60 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук