Справа № 364/66/15-ц
Провадження № 2/364/53/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 року, Володарський районний суд Київської області, в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участі секретаря Сіваченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні , в смт Володарка , справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

ОСОБА_3

про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулися до суду у січні 2015 року з позовною заявою, в якій вказувала , що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Після смерті батька відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого відноситься земельна ділянка площею 3,27 га , яка розташована на території Косівської сільської ради Володарського району Київської області. Позивач бажає прийняти спадкове майно та звернулася до нотаріуса, однак у Державному акті , який посвідчує право власності на земельну ділянку за спадкодавцем є виправлення, тому вона не має можливості належним чином прийняти спадкове майно.

Позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку розташовану на території Косівської сільської ради Володарського району Київської області загальною площею 3,27 га, яка належала її батьку - ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на землю серії Р1 № 213326 виданого Косівською сількою радою Володарського району Київської області 27.03.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних акті на право приватної власності на землю за № 124 , загальною вартістю 88586,69 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги , посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи. У своїх письмових заявах адресованих суду, просять розгляд справи проводити за їх відсутності, вказуючи на визнання ними позовних вимог (а.с. 30, 31).

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про його смерть ( а.с.14). Після його смерті відкрилася спадщина за законом на земельну ділянку площею 3,27 га , з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Косівської сільської ради Володарського району Київської області . Спадкова земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на землю серії Р1 № 213326 виданого Косівською сільською радою Володарського району Київської області 27.03.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 124 ( а.с.15). В зазначеному Державному акті допущено виправлення в графі призначення землі : першочергово у названому акті було зазначено , що землю передано для ведення особистого підсобного господарства, а потім виправлено та вказано, що землю передано для товарного сільськогосподарського виробництва ( а.с. 15).

Матеріали справи вказують, що позивач має право на спадщину, яка залишилася після ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, оскільки вона є дочкою спадкодавця ( а.с.3, 9, 13). Відповідачі по справі : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поряд із позивачем також є спадкоємцями першої черги ( а.с.21-22). У своїх письмових заявах адресованих суду, відповідачі вказують на визнання ними позовних вимог позивача (а.с. 30, 31).

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходить із наступних положень закону. Зокрема у відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини , а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Так, в силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Згідно із ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Натомість у судовому засіданні судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотрималась та після відкриття спадщини не подавала до нотаріальної контори відповідної заяви .

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини ( ст. 1272 ЦК України).

В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, проте вона може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У той же час, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Виходячи з вище викладеного суд приходить до наступних висновків , так прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин.

Це є обов'язковим для обох названих видів спадкування.

Виникнення у нього права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.

У зв'язку з цим, для прийняття спадщини за законом йому слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за заповітом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину і в порядку спадкування за законом.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред'явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Виписане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, яка за ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», із відповідними змінами та доповненями, наявність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. З такими вимогами особа може звернутися до суду лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Відповідно до ст. 49 «Про нотаріат», про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно до глави 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/3, у постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

У судовому засіданні було досліджено інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину ) щодо заведення спадкової справи до майна ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вказує на відсутність спадкової справи після смерті названого спадкодавця (а.с.28-29). Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивач та її представник суду не надавала. В матеріалах справи міститься лише повідомлення приватного нотаріуса, про неможливість видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування , оскільки право власності на земельну ділянку спадкодавця - ОСОБА_4, підтверджено лише поданою копією державного акту (а.с.16).

З наведеного вище вбачається, що позивач як спадкоємець першої черги не зверталася до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадкового майна , щоб спадкувати земельну ділянку та у встановлений законом строк не подавала до нотаріальної контори заяву про таке бажання. Станом на момент розгляду даної справи судом, позивач позову до суду про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (відповідно до ст.1272 ЦК України) - не подавала.

Таким чином, жодних доказів тому, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом, вона не надала, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом. За таких обставин у позові слід відмовити за безпідставністю вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1216-1218, 1220- 1222, 1225, 1268-1270, 1273, 1275, 1296-1298 ЦК України , ст. 49 «Про нотаріат», главою 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/3, ст.ст. 57, 79, 208, 209, 212 - 215 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - за безпідставністю вимог позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г. Л. Моргун