Справа № 667/5476/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 р.

Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Черниш О.Л.

при секретарі Сільчик Т.В.

за участю скаржника ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні ОСОБА_3,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та постанову державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні, у якій просить: визнати дії державного виконавця Ісаєвої Є.А. по винесенню постанов про арешт усього майна та усього рухомого майна ОСОБА_1 , протиправними, скасувати постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 22.06.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.07.2015 року, про розшук майна боржника від 01.07.2015 року.

На обґрунтування вимог скаржник послався на такі обставини:

Державним виконавцем в рамках виконавчого провадження з виконання рішення Комсомольського районного суду м. Херсона по справі № 667/7832/14-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 109872,24 гривні винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.06.2015 року, за якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.07.2015 року, за якою накладено арешт на все рухоме майно, що належить ОСОБА_5, про розшук майна боржника від 01.07.2015 року, за якою оголошено у розшук транспортні засоби, належні ОСОБА_1, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1.

Постанови отримані за власним запитом 13 липня 2015 року.

Постанови є незаконними з наступних підстав:

Згідно ч.1 ст.52 ЗУ УК «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до п.6 цієї норми стягнення на майно боржника може бути звернуто лише у рамках суми боргу. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до п.3 ст.57 постановою про арешт майна боржника може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, та застосованих державними виконавцями штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Державним виконавцем не визначено обсягу майна, належного боржнику, не визначено його вартість, для того, щоб накласти арешт у відповідності із зазначеними нормами, тобто у розмірі і обсягу, необхідному для виконання виконавчого документу, чим порушено права власності боржника.

За нормами ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» та нормами ст.366ЦК України, якщо майно, що належить боржнику є обєктом спільної сумісної власності, то арешт (звернення стягнення) на нього може бути здійснено лише після виділення його частки.

Боржник 09 липня 2015 року повідомляв державного виконавця про те, що усе майно, право власності на яке за ним зареєстровано, є обєктом спільної сумісної власності його та його родини. Дане звернення державним виконавцем було проігноровано і здійснено звернення стягнення на усе майно (рухоме і нерухоме) без виділення його частки у цьому майні в натурі, що є порушенням ст.366ЦК України, а також норми ст.73 СК України.

Відповідно до ч.5 ст.52 цього ж закону боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення.

Листом від 16 червня 2015року боржник запропонував звернути стягнення на його рухоме майно у вигляді 19 деревообробних станків, які були незаконно у нього вилучені в рамках іншого виконавчого провадження, що було визнано судом і до сьогодні знаходяться у виконавчій службі. Дане звернення також було проігноровано державним виконавцем, що також порушує права боржника.

У судовому засіданні скаржник та його представник підтримали скаргу, просили суд її задовольнити.

Державний виконавець у судове засідання не зявився, про дату. час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення боржника, його представника, дослідивши додані до скарги документи, суд встановив, що у відділі державної виконавчої служби Комсомольського РУЮ м. Херсона перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого Комсомольським районним судом м. Херсона, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 109872,24 гривень.

У даному виконавчому провадженні державним виконавцем 22.06.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника із зазначенням у межах суми стягнення 122368,05 грн., 01.07.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме майно боржника та заборонено його відчуження.

Порядок виконання судових рішень визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст.52 ЗУ УК «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.5 ст.52 цього ж закону боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

За змістом вказаних норм державний виконавець повинен був звернутися до боржника з тим, що той запропонував для реалізації ( стягнення) певні види майна,

Проте, державний виконавець до боржника з пропозицією надати перелік майна, на яке може бути звернено стягнення, не звертався.

Згідно ч.6 тієї ж статті стягнення на майно боржника звертається у розмірі і обсязі, необхідному для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій , штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Відповідно до п.3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» постановою про арешт майна боржника може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Згідно наданих суду документів розмір стягнення складає 109872,24 грн. Вартість інших витрат державним виконавцем не обрахована і окремо не зазначена.

Державний виконавець наклала арешт на все майно боржника та на все рухоме майно боржника, при цьому арештований будинок, в якому проживає боржник. Накладення арешту на майно передбачає звернення на це майно в рахунок сплати боргу.

Державний виконавець для формального дотримання вимог закону у постанові від 22.06.2015 року зазначає, про накладення арешту на майно в межах стягнення 122369,05 гривень, проте фактично решт накладено на все майно і посилання державного виконавця у постанові «про межі стягнення» не впливає на арешт всього майна.

Вимога закону про накладення арешту на майно в межах стягнення означає, що арешт повинен накладатися на майно, вартість якого відповідає розміру стягнення. а не накладати арешт на майно, вартість якого взагалі невідома, і при цьому зазначати яка сума підлягає стягненню з боржника.

При цьому державний виконавець не зясовував вартість майна, на яке накладено арешт, наявність у боржника іншого майна, а навпаки проігнорувала пропозицію боржника щодо реалізації виробничих станків, які були арештовані в рамках іншого виконавчого провадження і які згідно змісту ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 27 квітня 2015 року є в наявності.

Як зазначалося вище арешт може бути накладено тільки на майно боржника.

Згідно пояснень скаржника та його заяви до державного виконавця все майно, на яке накладено арешт, є спільним майном подружжя, оскільки боржник посилається на норми Сімейного Кодексу України.

Таким чином, без визначення вартості майна, частки боржника у спільному майні, державний виконавець не мав права накладати арешт на все майно, яке зареєстровано на імя боржника.

Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити його порушені права та свободи.

При розгляді скарги судом встановлено, що державний виконавець, перед тим, як прийняти рішення про накладення арешту на все майно боржника, повинен був вчинити низку виконавчих дій, зокрема зясувати у боржника яке майно він може запропонувати для стягнення, визначити частку боржника у майні, яке оформлено на його імя, тощо.

Суду не було надано доказів того, що боржнику направлялися оскаржувані постанови.

Державним виконавцем при винесенні оскаржуваних постанов порушені вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо арешту майна в обсязі заборгованості боржника і накладено арешт на все майно боржника, не визначено обсяг майна боржника, належного боржнику.

Оскільки державним виконавцем оскаржувані постанови винесені з порушенням вимог закону, що вони є неправомірними, а тому мають бути скасовані, при цьому є зайвим визнавати неправомірними дії державного виконавця по винесенню оскаржуваних постанов.

Суд відповідно до ст.387 ЦПК України приймає такі рішення які усувають порушення та поновлюють права скаржника. Скасування оскаржуваних постанов поновлює права скаржника. Скасування постанов не позбавляє державного виконавця виносити постанову повторно, але з дотриманням встановленої законом процедури.

Скаржник не пропустив строку на звернення із скаргою.

Керуючись ст.ст. 383-387, п.1 ч.1 ст. 208, ст. 209 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 задовільнити частково.

Визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції м. Херсоні ОСОБА_3 від 22.06.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження та від 01.07.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні ВП №47632072.

В решті вимог відмовити.

На ухвалу протягом пяти днів з дня її проголошення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Черниш О.Л.