Справа № 750/5767/14 Провадження № 22-ц/795/713/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Лямзіна Н. Ю. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар В.С.,
суддів:Мамонової О.Є., Литвиненко І.В.
при секретарі:Козлачковій Ю.В., Шкарупі Ю.В.
за участю:позивача ОСОБА_6, представника позивача ОСОБА_7, представника відповідача ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 616,00 грн. щомісячно, починаючи з 10.06.2014 року та до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дружини в розмірі 250,00 грн. щомісячно, починаючи з 10.06.2014 року до досягнення ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років; стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. та на користь держави - судовий збір 182,70 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позов ОСОБА_6, стягнувши з нього на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 370 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в задоволенні решти вимог - відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у нього, крім дитини ОСОБА_10, є діти від інших шлюбів - ОСОБА_9 та ОСОБА_11, на утримання яких він також зобов'язаний сплачувати аліменти, заборгованість по сплаті яких складає 20792 грн. 19 коп., що викликано вкрай тяжким матеріальним становищем і відсутністю роботи.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не надав оцінку того, що він з 14.11.2014 року перебуває на обліку у центрі зайнятості як безробітній, на його утриманні перебуває престаріла хвора матір, яка потребує стороннього догляду та додаткових витрат на лікування.

Апелянт погоджується сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_10 у розмірі 370 грн. щомісячно, що, на його думку, буде достатньою сумою для належного її утримання, що перевищує 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та ставить її в рівне становище по відношенню до його інших дітей. ОСОБА_9 не погоджується надавати допомогу своїй дружині у розмірі 250 грн. щомісяця через відсутність у нього фінансової можливості, при цьому щомісячний дохід самої позивачки є значно вищим, ніж його.

Апелянт вказує, що суд стягнув з нього аліменти на утримання дружини по 250 грн. щомісяця починаючи з 10.06.2014 року, хоча така вимога була пред'явлена лише після подання заяви про зміну предмету і підстави позову від 16.02.2015 року, та незгоден з розміром витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати жодними доказами не підтверджено.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_6 - адвокат Кушнеренко Є.Ю. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_9, оскільки судом першої інстанції було прийнято законне і обгрунтоване рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючі частково позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний та може сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_10 в твердій грошовій сумі в розмірі 616 грн. до досягнення дитиною повноліття, та зважаючи на те, що позивачка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати таку допомогу в розмірі 250,00 грн. до досягнення дитиною трьох років.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Судом по справі встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони зареєстрували шлюб 26 квітня 2012 року (а.с.11), від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

10 червня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_9, та, з урахуванням заяви про зміну предмету і підстави позову, просила стягнути з ОСОБА_9 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною 18 років, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та аліменти у розмірі 700 грн. на утримання позивачки до досягнення донькою ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

ОСОБА_6 обгрунтовувала позовні вимоги тим, що сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_10, яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, в житті дитини, її вихованні, розвитку участі не приймає, що ставить її в скрутне матеріальне становище, власного доходу немає, перебуває у відпустці до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_9 є батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.39) та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.40).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.07.2011 року ОСОБА_9 позбавлено батьківських прав у відношенні його дочки - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3; стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно, починаючи з 03.03.2011 року і до досягнення нею повноліття, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу); вирішено між сторонами судових витрат (а.с.50).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах за період з 2011 року по 2014 рік включно заборгованість ОСОБА_9 по виконавчому листу №2/2506/15, виданому 01.08.2011 року Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 аліментів на утримання дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, складає 17435,73 грн. (а.с.51-54).

Таким чином, ОСОБА_9 є батьком малолітніх дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, та повнолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, щодо якої відповідач позбавлений батьківський прав, заборгованість по сплаті аліментів не сплачує.

Згідно копії дубліката трудової книжки ОСОБА_9, з 21.11.2014 року по 05.03.2015 року відповідач отримує допомогу відповідно до п.2 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

За довідкою Чернігівського міського центру зайнятості від 30.04.2015 року дохід ОСОБА_9 за період перебування на обліку - з 14 листопада 2014 року по 30 квітня 2015 року складає 2617,72 грн.

Зважаючи на те, що ОСОБА_9 має нерегулярний та мінливий дохід, то суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі, що відповідає вимогам ст.184 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 цього Кодексу розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У ч. 1 ст. 192 СК України наведено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду.

У цій статті передбачена можливість, а не обов'язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів. Суд виходячи з конкретних обставин справи, повинен вирішити спір.

В матеріалах справи відсутні докази, що з часу постановлення оскаржуваного рішення про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 616,00 грн. щомісячно, починаючи з 10.06.2014 року та до досягнення дитиною повноліття, сталися зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я сторін, які б давали підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів.

Доводи апелянта про те, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати не підтверджені жодними належними та допустимим доказами, з огляду на таке. Згідно копії пенсійного посвідчення, виданого 01 травня 1994 р. №140285, матері відповідача - ОСОБА_15 призначена пенсія за віком (а.с.41). З 20.10.2014 року по 27.10.2014 року та з 28.10.2014 року по 04.11.2014 року ОСОБА_15 перебувала на лікуванні, що підтверджується виписками-епікризами (а.с.42,43). Довідку про розмір отримуваної ОСОБА_15 пенсії станом на час розгляду справи апелянтом суду не надано.

Проте, наявність матері пенсійного віку та копія пенсійного посвідчення і дві медичні виписки-епікризи самі по собі не можуть бути доказом утримання матері відповідачем. Апелянтом не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду доказів спільного проживання відповідача разом з матір»ю і не доведено, що мати є членом його сім»ї. В матеріалах справи відсутні медичні документи, які б безспірно і достовірно підтверджували ту обставину, що мати відповідача за станом здоров»я потребує стороннього догляду і що відповідач або працівники соцальної служби здійснюють такий догляд або надають їй необхідну допомогу. Довідки з місця проживання та про склад сім»ї ОСОБА_9 суду не надано.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд оголошував по справі перерву для надання можливості відповідачеві надати документальне підтвердження доводів щодо неспроможності сплачувати кошти на утримання доньки ОСОБА_10 та її матері у визначеному судом розмірі, але таких доказів суду надано не було, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до довідки про отриману допомогу від 04.06.2014 року, ОСОБА_6 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Деснянської районної ради у м. Чернігові, та їй за період з 01.12.2013 року по 01.06.2014 року за винятком аліментів сплачено 10981 грн. 10 коп. (а.с.4).

Оскільки позивачка не працює через перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, малолітня дитина проживає разом з нею, та те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, то суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дружини в розмірі 250,00 грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, трьох років.

Той факт, що апелянт станом на 07.05.2014 р. та на 31.10.2014 р. ( а.с.57, 61) має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньок ОСОБА_9 та ОСОБА_11 від інших шлюбів, не є достатньою підставою для відмови у стягненні коштів на утримання ОСОБА_6

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції стягнув аліменти на утримання дружини з 10.06.2014 року, хоча заява про зміну предмета та підстави позову була подана 16.02.2015 року ґрунтується на невірному тлумаченні правових норм. Так, ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються від дня подання позовної заяви, а тому суд першої інстанції вірно стягнув з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини з моменту пред'явлення позову - 10.06.2014 року.

Незгода апелянта з витратами на оплату правової допомоги у розмірі 1500,00 грн. спростовується наявними у справі доказами.

Як роз'яснено в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Договором №33/44 про надання правової допомоги від 11 листопада 2014 року адвокат Кушнеренко Є.Ю., який діє на підставі свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю №499, виданого 08.06.2010 року кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури в Чернігівській області, уповноважений представляти інтереси ОСОБА_6 у даній цивільній справі (а.с.73,75).

Згідно акту виконаних робіт за договором №3 від 05.01.2015 року від 16 лютого 2015 року (а.с.83) та квитанції до прибуткового касового ордеру №3 від 08.01.2015 року (а.с.82), ОСОБА_6 за договором про надання правової допомоги сплатила 1500,00 грн. за консультування позивачки з приводу стягнення аліментів на дитину та аліменти на утримання матері до досягнення малолітньою донькою ОСОБА_10 трьох років - 2 години; вивчення судової практики з приводу стягнення аліментів на дитину та аліменти на утримання матері до досягнення дитини трьох років - 3 години; ознайомлення з матеріалами даної справи - 40 хв.; складання заяви про зміну предмету і підстави позову - 1 год. 30 хв. (а.с.72,73,75

Відтак, виходячи з обсягу виконаної представником позивача - адвокатом Кушнеренко Є.Ю. правової допомоги, її характеру, складності зазначеної категорії справ, суд першої інстанції вірно стягнув з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн., що документально підтверджені (а.с.82,83). Отже, оплата 1500,00 грн. за 7 годин 10 хвилин роботи не перевищує встановленого граничного розміру витрат, пов»язаних з розглядом даної цивільної справи та не суперечить положенням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 р. з наступними змінами і доповненнями.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: