Справа № 286/3190/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Корноушенко О. А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

31.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, який в подальшому уточнила, та просить стягнути з останньої на свою користь 12500 грн. в якості відшкодування майнової шкоди, заподіяної загибеллю корови та 243,60 грн. сплаченого судового збору. Зазначає про те, що вона є власницею корови породи Українська чорно-ряба молочна, яка мала задовільний стан здоровя. Між відповідачем та ОСОБА_5 в усній формі було укладено договір підряду на виконання роботи по випасу корів у стаді. 14.07.2015 року після обіду вона передала корову згідно усної угоди під відповідальність відповідача, але ввечері пастух корову з пасовища не пригнав. Позивач з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали шукати корову, яку знайшли біля першої години 15.07.2015 року у рові в урочищі «Бронів рів» на глибіні чотири метри в боковому положенні з підвернутою під тіло головою. Після чого, комісією було складено акт та у звязку із неможливістю дістати труп корови прийнято рішення на місці загибелі спалити труп, а залишки закопати. Відповідач відмовилась підписати даний акт. Позивач вважає, що своїми умисними діями, а саме неналежним та недбалим ставленням до випасання череди, в результаті чого її корова загинула, відповідач спричинила їй майнову шкоду. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст.ст. 526, 837 1166, 1172 ЦК України.

У судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали, пояснивши, що особа, яка безпосереднього випасала корів, належним чином не доглядала за останніми.

Відповідач та її представник позов не визнали, пояснивши, що відсутня вина відповідача у загибелі корови, не встановлена причина смерті останньої, та позивач не зверталася до відповідних служб. Відповідач пропонувала позивачу відшкодувати шкоду у розмірі 3000 грн., від чого остання відмовилася.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд не знаходить підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони є жителями с. В.Хайча Овруцького району Житомирської області, і згідно усної домовленості, як власники корів, домовилися про випас тварин загальним стадом в порядку черговості. Заборонених місць щодо випасу худоби жителями села не встановлено.

14.07.2015 року черга по випасу корів припала на відповідача, яка у звязку із станом свого здоровя, доручила це зробити ОСОБА_8.

Як пояснив у судовому засіданні свідок ОСОБА_8, то він дійсно 14.07.2015 року за проханням відповідача випасав 27 корів, у тому числі і корову позивача. ОСОБА_1 будь-яких заперечень щодо цього не висловлювала. Після закінчення випасу, йому стало відомо, що відсутня одна корова, яку згодом знайшли мертвою в рову у ямі, і вона належала позивачеві.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив обставини пошуку та знаходження корови, належної позивачу.

З комісійного акту від 15.07.2015 року видно, що цього числа було знайдено труп корови віком три роки, української чорно-рябої породи, UА, вагою біля 500 кг, що знаходився в рові в урочищі «Бронів рів» на глибині чотири метри в боковому положенні з підвернутою під тіло головою. У звязку з неможливістю дістати труп було прийнято рішення на місці загибелі спалити труп, а залишки закопати. Місце захоронення оброблено хлорним вапном (а.с. 10).

Свідок ОСОБА_9, як член комісії, підтвердив вказані обставини.

Відповідач відмовилася від його підпису, пояснивши у судовому засіданні, що не була очевидцем.

Свідок ОСОБА_10, як завідуючий Великохайчанським пунктом ветеринарної медицини, показав, що причину смерті корови не встановлювали, оскільки позивач з таким проханням до нього не зверталася. Враховуючи пору року, довготривалість знаходження корови у ямі, ним було рекомендовано спалити труп корови, а залишки закопати.

Позивач була власником загиблої корови породи Українська чорно-ряба молочна по кличці «Чирва», яка народилася 01.02.2012 року, що підтверджується копією паспорта великої рогатої худоби (а.с. 9).

Стаття 7 ЦК України передбачає, що цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеними у певній сфері цивільних відносин.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Суд вважає, що між сторонами мали місце договірні відносини.

Відповідно до ст.ст. 509, 526, 528 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію, зокрема, виконати роботу, а інша сторона має право вимагати виконання обовязку.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання обовязку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобовязання не випливає обовязок боржника виконати зобовязання особисто.

Статями 610, 611, 614 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Встановлено, що відповідач з 07.04.2014 року являється інвалідом другої групи і їй протипоказана важка фізична праця (а.с. 28).

Тобто відповідач 14.07.2015 року була позбавлена фізичної можливості особисто здійснювати випас великої рогатої худоби, та доручила це іншій особі. Тобто не могла безпосередньо контролювати безпечність випасання худоби, та запобігти загибелі корови.

У суду не має підстав вважати, що загибель корови позивача сталась саме через дії чи бездіяльність відповідача, а не внаслідок інших причин, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача майнової шкоди.

Як було встановлено в судовому засіданні між сторонами виникли договірні правовідносини, тому посилання позивача як на підставу своїх вимог про стягнення майнової шкоди, на ст. 1166 ЦК України, яка регулює деліктні правовідносини, безпідставне, що в свою чергу вимагає встановлення неправомірності дій чи бездіяльності та відшкодування шкоди особою яка її завдала.

Посилання позивача на положення ст. 837 ЦК України, є також безпідставними, оскільки згідно ст. 841 ЦК України підрядник зобовязаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна.

Суд бере до уваги те, що відповідач не була присутня на пасовищі, ніякими своїми діями не могла заподіяти позивачу майнової шкоди, спричиненої загибеллю корови, а тому не є належним відповідачем по справі.

Положенням ст. 33 ЦПК України передбачено можливість суду за клопотанням позивача замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. У судовому засіданні ні позивачем ні представником позивача клопотань про заміну відповідача подано не було.

Позивач не довела що саме відповідачем їй заподіяна майнова шкода, чим не виконала вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

З огляду на викладені обставини, позивачу слід відмовити у позові.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки їй в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15,16, 1166 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Овруцький районний суд в апеляційний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_11