Справа № 585/2448/15-ц
Номер провадження 2/585/879/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря Зубко К.В.,

представника позивача Павленка А.А.,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни справу за позовом публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення 308269,16 грн. заборгованості за кредитним договором та 7328,74 грн. пені,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені в розмірі 14294,31 доларів США, що станом на 06.08.2015 року складає 308269,16 грн. заборгованості по кредиту і процентах та 7328,74 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, мотивуючи тим, що 17 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0. Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу кредит (грошовій кошти) в іноземній валюті у розмірі 17990 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15 % річних. Відповідач зобов'язався повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 14 вересня 2029 року, сплачувати нараховані проценти в обумовлені строки. Сторони домовилися, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених Договором та Правилами. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VІ від 17.09.2008 року були внесені зміни в Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало «Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 229445 від 17 вересня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язалася відповідати в повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_2 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідач ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору, станом на 06.08.2015 року заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 14294,31 доларів США, заборгованість відповідача ОСОБА_2 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 06.08.2015 року складає 7328,74 грн. Також просять стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору.

У судовому засіданні представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» Павленко А. А. позов підтримав повністю, пояснив обставини, викладені в ньому. Крім того пояснив, що банк на свій розсуд скористався правом пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту саме в травні 2015 року, оскільки до цього велась досудова робота з боржниками, тому строк пред'явлення вимоги до поручителя слід рахувати з 19 травня 2015 року, коли вечеровою О.І. було отримано повідомлення про наявність заборгованості, отже він не сплив. Звернення до суду через тривалий термін після першого прострочення платежу боржником вважає правом банку, хоча розуміє, що такі дії позивача сприяли збільшенню заборгованості.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, в їх задоволенні просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 також пояснив, що дійсно уклав договір з банком на отримання кредиту у розмірі 17990,00 доларів США, що на той час було еквівалентно 87271,29 грн., який протягом шести років сумлінно сплачував у гривневому еквіваленті по курсу долара згідно графіка погашення заборгованості, не пред'являючи претензій до банку з приводу невірного нарахування процентів. Зі зміною матеріального становища внаслідок несприятливої економічної ситуації в країні втратив роботу, тому з жовтня 2014 року перестав сплачувати платежі по кредиту. Однак вимогу банку вважає передчасною, оскільки строк виконання зобов'язання настає лише в 2029 році, а вимогу банку про виконання зобов'язання належним чином він взагалі не отримував, тому вважає, що у позивача не настало право вимоги дострокового виконання зобов'язання.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 суду пояснили, що підтримують пояснення відповідача ОСОБА_2, оскільки строк пред'явлення вимоги до поручителя сплив. Крім того, представник відповідачів ОСОБА_4 уважає невірним розрахунок заборгованості у зв'язку з безпідставним застосуванням 30% (тобто подвійної) ставки у періоди, коли зобов'язання ще виконувалось належним чином, а саме: в квітні 2009 року, лютому 2012 року, січні 2013 року, лютому 2013 року і т.д., однак свого розрахунку надавати не побажали, також не бажають призначати судово-бухгалтерську експертизу.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов'язання та забезпечення виконання зобов'язання, які регулюються, насамперед, ЦК України.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк", який в подальшому змінив назву на публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", уклали договір з відповідачем ОСОБА_2 про надання споживчого кредиту за Правилами № 0 від 17 вересня 2008 року (далі по тексту - кредитний Договір) ОСОБА_2 в розмірі 17990,00 доларів США (вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 87271,29 грн. 29 коп. за курсом Національного Банку України на день укладення Договору) шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № 9901 у Банку (а.с. 17-19), що також визнали у судовому засіданні сторони. Умови договору сторонами не оспорюються.

На забезпечення кредитного Договору був укладений договір поруки № 229445 від 17 вересня 2008 року між АКіБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, згідно якого остання зобов'язалася відповідати перед кредитором по зобов'язанням боржника ОСОБА_2 по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17 вересня 2008 року. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (а.с.17-19).

Наявність заборгованості підтверджується, розрахунком, згідно якого станом на 06 серпня 2015 року заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 14294,31 доларів США, з яких: 12920,65 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість по кредиту з жовтня 2014 року - 784,63 доларів США; 1373,66 доларів США - заборгованість по процентам. Заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 06.08.2015 року складає 7328,74 грн., з яких: 3519,98 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 3808,76 грн. - пеня за прострочення сплати процентів (а.с.24-33). При цьому суд критично оцінює твердження представника відповідачів про неправильність розрахунку, оскільки іншого розрахунку, тобто доказу, що він не вірний відповідачі не надали. До того ж, сам відповідач ОСОБА_2 пояснив, що сплачував платежі відповідно графіку і сумнівів щодо їх правильності у нього не виникало. Сума залишку боргу після сплати частини заборгованості, вказана в розрахунку заборгованості, оспорюваному представником відповідачів (а.с. 25-33) співпадає з сумами залишку боргу, наведеними в графіку погашення кредиту, який є частиною кредитного Договору (а.с.8), умови якого відповідачами не оспорюються, а саме: в квітні 2009 року, лютому 2012 року, січні 2013 року, лютому 2013 року і т.д.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 зазначеного Кодексу порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом встановлено на підставі названого розрахунку та пояснень сторін, що платежі по кредиту не вносяться ОСОБА_2 з жовтня 2014 року. Враховуючи, що прострочення виконання зобов'язання настає по кожному конкретному платежу, то строк пред'явлення вимоги до поручителя слід рахувати з жовтня 2014 року, оскільки з цього часу у позивача виникло право вимоги на дострокове виконання зобов'язання, яким він скористався лише 19 серпня 2015 року, подавши даний позов до суду. З цих підстав посилання представника позивача на термін виконання основного зобов'язання 14.09.2029 року судом до уваги не приймається.

Встановлено, що 15.05.2015 року на адресу відповідачів ПАТ «УкрСиббанк» були направлені вимоги про погашення заборгованості (а.с.20-23). Однак суду не надано достатньо доказів про їх отримання боржниками, оскільки підписи на повідомленнях, наданих представником позивача (а.с.99) відповідачами не визнані, а відмітка поштового відділення "ВИБУЛИ". При цьому відповідач ОСОБА_3 не заперечує, що отримала вимогу банку 19.05.2015 року, тобто після спливу шестимісячного терміну.

Також суд відхиляє і доводи позивача про відрахування строку пред'явлення вимоги з моменту отримання відповідачами вимоги про погашення заборгованості, оскільки вимоги направлені лише в травні 2015 року в той час як порушення зобов'язання настало в жовтні 2014 року і позивач мав можливість скористатися своїм правом на пред'явлення вимоги до поручителя про виконання зобов'язань вчасно, тобто протягом шести місяців. Натомість позивач звернувся з позовом до суду лише 19 серпня 2008 року.

Таким чином порука вважається припиненою, а в частині задоволення позову до ОСОБА_3 слід відмовити за його безпідставністю.

Позовні вимоги до ОСОБА_2 суд вважає необхідним задовольнити наступним чином.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

На підставі цієї правової позиції, викладеної в Постанові Верховного суду України №6-145цс14, суд вважає необхідним стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 308269,16 грн., що еквівалентно 14294,31 доларів США, оскільки в п.п. 1.2.1 кредитного Договору визначено, що сума кредиту 17990,00 доларів дорівнює еквіваленту 87271,29 грн.(а.с. 6), з особового рахунку також видно, що видача з поточного рахунку зазначена в гривневому еквіваленті (а.с.34), отже в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в гривні.

При цьому суд вважає недостатніми доказами наявності у банку ліцензії на операції валютних цінностей копії Дозволів та додатків до них, датовані 2001 та 2002 роками відповідно (а.с.35-39), оскільки з їх змісту не можливо визначити строк дії дозволів, тобто чи були вони чинними на момент укладення кредитного Договору з позивачем - 17.09.2008 року.

Оскільки представник позивача, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надав доказів стосовно курсу долара США на день винесення рішення, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості по кредиту і процентам, визначену позивачем як ціну позову, а саме: 308269,16 грн.

Крім того з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню 7328,74 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості та, на підставі ст. 88 ЦПК України, 3155 грн. 98 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 1054, 554, 559, 533, 192 ЦК України, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", ст. ст.10, 60, 88, 212 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" 308269 грн. 16 коп. заборгованості за кредитним договором № 0 від 17 вересня 2008 року та 7328 грн. 74 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості станом на 06 серпня 2015 року, а також 3155 грн. 98 коп. судового збору, загалом - 318753 (триста вісімнадцять тисяч сімсот п'ятдесят три) грн. 88 коп.

В частині позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання 2 листопада 2015 року повного рішення.

Суддя: підпис…

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова