Справа № 761/4227/15-ц
Провадження №2/761/3409/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Волошина В.О.

при секретарі: Анісковець Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди; зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2015р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві (далі по тексту - відповідач 1), Державної казначейської служби України (далі по тексту - відповідач 2), в якому просила суд:

- стягнути з Державного бюджету України на свою користь матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 15402,03 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України на свою користь моральну шкоду у розмірі 20000,0 грн.;

- зобов'язати відповідача 2 перерахувати 15402,03 грн. як відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, 20000,0 грн. на банківський рахунок позивачки НОМЕР_1 у банку ПриватБанк, МФО 305299.

Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що внаслідок визнання неправомірними дій працівника відповідача 1 позивачці було спричинену матеріальну і моральну шкоду у вищезазначеному розмірі.

В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові просила суд позов задовольнити.

Відповідачі 1, 2 , про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, поважності причин своїх представників до суду не повідомили, заперечення на позов не подавались.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2012р., яке набрало законної сили по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лазер Віжн» про зобов'язання змінити дату звільнення з роботи та видати наказ про звільнення, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначений позов задоволено частково. На підставі цього рішення суду, зобов'язано ТОВ «Лазер Віжн» змінити дату звільнення з роботи ОСОБА_1 з 03 січня 2012 р. на 16 грудня 2011 р.; зобов'язано ТОВ «Лазер Віжн» видати ОСОБА_1 наказ про її звільнення з роботи з 16 грудня 2011 р.; стягнуто з ТОВ «Лазер Віжн» на користь ОСОБА_1 9397,29 грн. заробітної плати / за вирахуванням всіх необхідних податків та платежів/, 6004,74 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні /за вирахуванням всіх необхідних податків та платежів/.

Судом встановлено, що Солом'янським районним судом м. Києва були видані за заявами позивачки виконавчі листи, які вона пред'явила до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві для примусового виконання, та відкриті виконавчі провадження №№ 34359895, 34359975, 34359688, 34359779.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 08 липня 2013р., яка набрала законної сили по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ Дудіка Р.Ю. та на бездіяльність державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Загоруйка О.М., визнано протиправною бездіяльність зазначених вище державних виконавців щодо несвоєчасного та неповного здійснення дій з виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва у справі № 2-1993/12 від 23 квітня 2012р. по виконавчим провадженням №№ 34359895, 34359975, 34359688, 34359779.

Судом достовірно встановлено, що за виконавчими провадженнями №№ 34359895, 34359975, 34359688 виконавчі листи були повернуті стягувачу на підставі п. 2) ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», по виконавчому провадженню № 34359779 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8) ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У відповідності з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктами 1), 2) ч.2 цієї статті передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 15402,03 грн., стороною позивача в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не було надано суду, протягом всього часу розгляду справи в суді належних і допустимих доказів, на підтвердження позовних вимог в цій частині, як і не було надано взагалі розрахунку розміру матеріальної шкоди, посилання сторони позивача на вищезазначене рішення суду про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставним, оскільки вказаним рішенням суду не визначено взагалі розміру матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності з п. 2) ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р. з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що було визнано неправомірними дії працівників відповідача 1, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1000,0 грн., котрі підлягають стягненню з держави на користь позивачки, шляхом зобов'язання відповідача 2 списати вказані кошти зі спеціально визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача 1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. 56 Конституції України; ст. ст. 23, 1167, 1173 ЦК України; ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу»; Постановами Пленуму Верховного Суду України: «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р., з подальшими змінами та доповненнями, «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» за № 14 від 26 грудня 2003 р., суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди; зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000,0 /одна тисяча/ грн., шляхом зобов'язання Державну казначейську служби України списати вказані кошти зі спеціально визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами.

Стягнути з Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 /двісті сорок три/ грн. 60 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скаргипротягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: