АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний № справи 756/6926/13 Головуючий в 1-й інстанції - Белоконна І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В..

суддів - Лапчевської О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Лознян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ТАСкомбанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ТАСкомбанк» про стягнення коштів за договором,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з наведеним позовом, в подальшому збільшивши його вимоги, просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «ТАСкомбанк» (далі БАНК) 975803,00 доларів США та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 30 липня 2008 року між ним та ВАТ «АБ Бізнес Стандарт» в особі відділення «Одеська регіональна дирекція», правонаступником якого є Одеське відділення № 25 ПАТ «ТАСкомбанк», було укладено договір на відкриття і обслуговування банківського поточного рахунку фізичної особи № РФ-1/2620.3.000413.001.

За умовами вказаного договору банк взяв на себе зобов»язання відкрити клієнту позивачу поточний рахунок та здійснювати обслуговування рахунку, а клієнт мав право розпоряджатися ними у відповідності з законодавством України та зобов»язувався сплачувати банку плату за банківські послуги в строки та в розмірах, що передбачені тарифами.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов»язань, взятих за умовами договору банківського рахунку, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму, проценти за користування банком коштами та понесені судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з БАНКу з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження на користь позивача кошти за договором банківського рахунку в сумі 764 055,00 доларів США, стягнуто судові витрати у розмірі 3 441 грн. судового збору та витрати, пов»язані з проведенням експертиз в розмірі 10 655 грн.09 коп.

На рішення суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового - про відмову у позові.

Справу розглянуто без участі представника апелянта, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове зворотне повідомлення від 14 грудня 2015 року (т.4 а.с.18).

21 грудня 2015 року представником БАНКу ОСОБА_3 (довіреність № 5 від 19 січня 2015 року т.4 а.с.13) через канцелярію суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв*язку з направленням представника БАНКу ОСОБА_3 у відрядження з 21 грудня 2015 року на один день, згідно наказу № 316-ВД від 15 грудня 2015 року (т.4 а.с.13).

Колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представника апелянта, оскільки матеріали справи містять довіреність БАНКу на ім*я ОСОБА_4 (довіреність № 4 від 19 січня 2015 року т.3 а.с.99), яка дійсна до 31 січня 2016 року. Поважності причин неявки іншого представника ОСОБА_4 суду не надано.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2015 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду м. Києва з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2015 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «АБ Бізнес Стандарт» в особі відділення «Одеська регіональна дирекція», правонаступником якого є Одеське відділення № 25 ПАТ «ТАСкомбанк», було укладено договір на відкриття і обслуговування банківського поточного рахунку фізичної особи № РФ-1/2620.3.000413.001 у валюті долар США, за умовами якого банк взяв на себе зобов»язання відкрити клієнту позивачу поточний рахунок та здійснювати обслуговування рахунку в межах залишку коштів, а ОСОБА_2 мав право зберігати свої грошові кошти на вказаному рахунку, розпоряджатися ними у відповідності з законодавством України та зобов»язувався сплачувати банку плату за банківські послуги в строки та в розмірах, що передбачені тарифами (т.1, а.с.15-16).

З часу відкриття вказаного рахунку ОСОБА_2 здійснювалось внесення коштів на нього в певні періоди часу і станом на 01 січня 2010 року загальна сума коштів, що знаходились на ньому складала 1 213 977,28 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача за період з 30 липня 2008 року по 19 грудня 2013.

Позивач зазначав, що списання коштів відбулось не за його розпорядженням, а підписи, що містять заяви на видачу готівки виконані не ним, а іншою особою.

Правовідносини між сторонами виникли з договору банківського рахунку.

Відповідно до положення ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частинами 1,3 ст. 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка; банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 березня 2014 року призначалась судово-почеркознавча експертиза, проведення якої доручалось Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (т.2 а.с.168-170).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 05 червня 2014 року за № 3610/3611/14-32, проведеною Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року підписи від імені ОСОБА_2 у рядку «Підпис отримувача» у заявах на видачу готівки під номерами вказаними у висновку з зазначенням сум від 11, 12,19,26, 27 січня 2010 року; 08, 12,17 лютого 2010 року; 16, 24, 25, 31 березня 2010 року; 21, 28 квітня 2010 року; 01 червня 2010 року виконані ОСОБА_2. Підписи від імені ОСОБА_2 у рядку «Підпис отримувача» у заявах на видачу готівки під номерами вказаними у висновку з зазначенням сум, а всього на загальну суму 764 055 доларів США від 13,14 січня 2010 року; 02, 18, 19, 23 лютого 2010 року; 01,09,10,15 березня 2010 року; 06, 09,15,16, 19 квітня 2010 року, 15 січня 2010 року, виконані, ймовірно, ОСОБА_2 Вирішити питання у категоричній формі не виявилось можливим (т.2, а.с.175-188).

Згідно з висновком експерта № 88 від 28 серпня 2014 року, складеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, на виконання ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року (т.2, а.с.209-211) про призначення додаткової почеркознавчої експертизи, підписи від імені ОСОБА_2 в графі «Підпис отримувача» у заявах на видачу готівки під номерами вказаними у висновку з зазначенням сум від 16, 24, 24, 25,31 березня 2010 року; 21, 28, квітня 2010 року; 01 червня 2010 року; 11, 12, 19, 26, 27 січня 2010 року; 08, 12, 17 лютого 2010, року виконані ОСОБА_2. Підписи від імені ОСОБА_2 в графі «Підпис отримувача» у заявах на видачу готівки під номерами вказаними у висновку з зазначенням сум , а всього на загальну суму 764 055 доларів США від 09,15,19 квітня 2010 року; 15,13,14 січня 2010 року; 02, 15, 19, 23 лютого 2010 року; 01,15,16 березня .2010 року, виконані ймовірно ОСОБА_2. Встановити чи ОСОБА_2, виконанні підписи в графі «Підпис отримувача» у заявах на видачу готівки під номерами вказаними у висновку з зазначенням сум від 06.квітня 2010 року, 18 лютого 2010 року, 09 та 10 березня 2010 року, не виявилося можливим (т.2, а.с.214-223).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року (т.3 а.с.63-65) призначено додаткову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Українському науково-дослідному інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ. Суд першої інстанції, призначаючи дану експертизу, зазначав, що висновки судово-почеркознавчих експертиз, складених Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз та Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, не повні, не є чіткими, не надано вичерпних відповідей на питання, які були поставлено експертам.

Висновком експерта № 296/1 від 21 січня 2015 року, складеного Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз СБУ на виконання ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року про призначення додаткової почеркознавчої експертизи, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2 в графі «підпис отримувача» у заявах на видачу готівки під номерами вказаними у висновку із зазначенням сум від 11, 19,26,27 січня 2010 року; 08,12, 17, лютого 2010 року; 16, 24,25,31 березня 2010 року; 21, 28 квітня 2010 року; 01 червня 2010 року; 12 січня 2010 року виконані ОСОБА_2 Підписи від імені ОСОБА_2 у рядку «підпис отримувача» у заявах на видачу готівки під номерами вказаними у висновку із зазначенням сум , а всього на загальну суму 764 055 доларів США від 13, 14, січня 2010 року; 02, 15 18, 19, 23 2010 року; 01, 09,10,15 березня 2010 року; 06, 09, 15, 16, 19 квітня 2010 року; 15 січня 2010 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою (іншими особами) (т.3, а.с.73-92).

Судом першої інстанції дана відповідна оцінка висновкам судово-почеркознавчих експертиз, зокрема, суд зазначав, що експерти, які проводили експертизи, відповідають вимогам Закону України «Про судову експертизу» мають необхідний обсяг знань, стаж роботи та кваліфікацію, внесені до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Оцінюючи наявні у справі висновки експертиз різних експертних установ, суд першої інстанції прийняв до уваги саме висновок експерта № 296/1 від 21 січня 2015 року, складений Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз СБУ, оскільки висновок містить категоричні відповіді на поставлені перед експертом питання стосовно того, чи виконано підпис від імені позивача чи іншою особою у заявах на видачу готівки.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що досліджений судом першої інстанції висновок Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України № 296/1 від 21 січня 2015 року складено з порушенням вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність», оскільки належних та допустимих доказів стосовного таких доводів апелянт суду не було надано. Відсутні дані, що вказаний висновок експерта оскаржувався.

Висновки експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не можуть бути достовірними доказами на підтвердження заперечень апелянта щодо безпідставності позову, оскільки частина 4 статті 60 ЦПК України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення.

Так, зазначені висновки вказують лише на ймовірність підписання заяв на видачу готівки на загальну суму 764 055 доларів США ОСОБА_2, але не стверджують беззаперечно, що останні були підписані позивачем.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про ухвалення рішення виключно на підставі висновку експерта № 296/1 від 21 січня 2015 року, складеного Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України. При цьому, висновки експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України судом оцінено та не взято до уваги через те, що вони вказують на ймовірність підписання ОСОБА_2 оспорюваних заяв та не містить беззаперечних висновків

Посилання апеляційної скарги на показання свідків, які були допитані в рамках розгляду кримінального провадження щодо порушеного по факту заволодіння коштами позивача, як на неналежним доказ у даній цивільній справі, не впливають на правильність висновку суду про часткове задоволення позовних вимог, оскільки судом першої інстанції ці показання прийнято як письмовий доказ, який судом було оцінено в сукупності з іншими доказами.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо безпідставності не застосування судом першої інстанції строку позовної давності слід назначити наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За матеріалами справи відповідачем суду першої інстанції подавалась заява про застосування строку позовної давності.

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивачем здійснювались банківські операції за період з 11 січня 2010 року і до 01 червня 2010 року (т.4 а.с.4-9), тобто відповідачем підтверджується здійснення операцій до 01 червня 2010 року. З позовом позивач звернувся 16 травня 2013 року.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що за період часу з 11 січня 2010 року до 01 червня 2010 року здійснено безпідставне без розпорядження позивача списання коштів з його рахунку. За умовами договору термін його дії не визначено, на час звернення позивача до суду термін дії договору не закінчився (п.5.1). За матеріалами справи позивач у грудні 2012 року звертався до БАНКу з претензією щодо безпідставного списання коштів з його банківського рахунку (т.1 а.с.17).

Відтак, відсутні підстави вважати, що позивач звернувся в суд з пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем не надано доказів на підтвердження внесення ним готівки на зазначений банківський рахунок спростовуються матеріалами справи, зокрема наданими суду копій виписок з поточного банківського рахунку позивача. (т.2 ас.1-89).

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим положенням ч.2 даної статті встановлено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За договором банківського рахунку, (п.1.1) рахунок відкрито у валюті - долар США, сторони обумовили зарахування і зняття грошових коштів в іноземній валюті.

За матеріалами справи, БАНК, як фінансова установа, на підставі ліцензії здійснює грошові операції в іноземній валюті, що БАНКом не оспорюється. Письмові заявки, наявні в матеріалах справи, свідчать про видачу готівки в іноземній валюті, що також не оскаржуються.

Жодна із сторін при розгляді справи щодо використання долару США не заявляла про спірність питання щодо списання коштів в іноземній валюті. Оскільки за зобов*язаннями передбачалось неодноразове отримання коштів, вони отримувались в доларах США. БАНК прийняв кошти в доларах США і взяв зобов*язання виконувати умови договору в доларах США.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ТАСкомбанк» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді