ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5486/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2015 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при секретарі Германенко В.А., в приміщенні Дарницького районного суду м.Києва, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом (уточнення а.с.41-47), в якому просив визнати недійсним договір №501 від 03 листопада 2014 року укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на придбання кухонних меблів, зобов»язати відповідача власними силами та засобами демонтувати елементи кухонних меблів, що були встановлені позивачу в квартирі, яка за адресою: АДРЕСА_1, згідно з договором №501 від 03 листопада 2014 року, а також - стягнути з відповідача на користь позивача: суму сплаченої попередньої оплати за кухонні меблі 26000 грн., 11440 грн. інфляційних збитків та 5200 грн. завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що Договір №501 був укладений 03 листопада 2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2, згідно з умовами якого відповідач взяв на себе зобов»язання по виготовленню та монтажу кухонних меблів, які не виконав у повному обсязі, поставивши лише їх незначну частину, при цьому позивачем було здійснено попередню оплату відповідачу на суму 26000 грн. Вказаними діями відповідача, позивачу було заподіяно моральну шкоду, у відшкодування якої він просить стягнути з відповідача вказану суму.

Крім того, позивач вказує, що належить визнати недійсним договір №501 від 03 листопада 2014 року укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оскільки його зміст суперечить актам цивільного законодавства , в тому числі, вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Представник позивача просив позов задовольнити. Позовні вимоги підтримав.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що відповідач не отримувала будь-яких коштів від позивача.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до якої, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Проте, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Проаналізувавши наведені дані (в межах предмету судового розгляду згідно з позовними вимогами), всі інші матеріали справи, в тому числі, вказаний договір (копія а.с.12, автентичність якої сторонами не заперечується), суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Договір №501 (далі Договір) був укладений 03 листопада 2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (Покупцем), зокрема, згідно з пунктами 1.1 та 2 якого «ЧП «ОСОБА_3»» взяла на себе зобов»язання передати у власність Покупця - ОСОБА_4 (із зазначенням у Договорі адреси ОСОБА_4 - АДРЕСА_2) Виробу - Кухні (загальною вартістю 36880), а згідно з п.п.а) п.3.3 - Покупець сплачує «ЧП «ОСОБА_3»» на умовах передплати суму коштів в розмірі «26000 гр» яка вноситься (сплачується) Покупцем при підписанні цього Договору, а також, відповідно до п.п.б) п.3.3 цього Договору - інша частина вартості Виробу (Кухні) в розмірі «10880» вноситься (сплачується) Покупцем в строк не пізніше 03.12.2014 року.

Крім того, з п.4.1 спірного договору вбачається, що передача Виробу - Кухні Покупцю виконується безпосередньо після здійснення Покупцем оплати виробу у повному обсязі.

Відповідно до вимог п.3) ч.1 ст.208 ЦК України - у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 п.3 ст.202 ЦК України - односторонній правочин може створювати обов"язки лише для особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Проте, до суду не надано доказів щодо отримання відповідачем від позивача будь-яких грошових сум, в тому числі, суми 26000 грн., а згідно з безпосереднім змістом вищевказаного спірного договору №501 від 03 листопада 2014 року укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а саме згідно з п.п.а) п.3.3 покупець сплачує «ЧП «ОСОБА_3»» на умовах передплати суму коштів в розмірі «26000 гр» яка вноситься (сплачується) Покупцем при підписанні цього Договору, отже даних щодо фактичної сплати вказаної суми позивачем (Покупцем) тобто у минулому часі, вказаний Договір не містить, як і даних щодо отримання відповідачем від позивача будь-яких грошових сум.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи викладене, а також, що вимоги щодо стягнення моральної шкоди та щодо зобов»язання відповідача вчинити вищевказані дії (враховуючи також вищевказаний зміст ст.16 ЦК України щодо цієї вимоги, а також відсутність доказів щодо належності квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, як і доказів щодо погодження сторонами за Договором цієї адреси для передачі Виробу) є похідними від інших вищевказаних вимог майнового характеру, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, і доводи сторони позивача та надані нею документи не спростовують такого висновку суду.

Проте, відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів»: у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов'язків; такий документ повинен містити інформацію, зокрема про - найменування продукції, ціну, строк виконання робіт (надання послуг); інші істотні умови договору.

При цьому, зі змісту спірного договору №501 від 03 листопада 2014 року укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (Покупцем), вбачається, що цей договір не містить: 1) конкретний строк передачі виробу, і п.4.1 спірного договору лише підтверджує такий висновок, оскільки згідно з цим пунктом передача виробу Покупцю виконується безпосередньо після здійснення Покупцем оплати виробу у повному обсязі, при цьому, тлумачення терміну «безпосередньо» сторонами не погоджено у спірному договорі, а отже він не може бути визнаний таким, що встановлює конкретний строк виконання ФОП ОСОБА_3 зобов»язань щодо передачі виробу покупцю; 2) конкретне найменування продукції, а саме сторонами не погоджено назву (модель) вказаної кухні (у випадку її масового виробництва), або її відповідну специфікацію, яка б містила перелік всіх складових вказаної кухні з відповідним переліком всіх загальновідомих характеристик таких складових, і їх лише часткове зазначення у п.6.4 договору щодо кольору фасаду та корпусу, а також щодо моделі стільниці, не спростовує такого висновку суду; 3) ціни кухні, і зазначення у п.2 спірного договору, навпроти запису щодо ціни виробу - кухні суми «36880» не спростовує такого висновку суду, оскільки сторонами не визначена грошова одиниця цієї суми - яка теоретично може бути визначена в гривнях, копійках, або в інших грошових одиницях; 4) іншої вочевидь істотної умови - місця передачі вказаного Виробу відповідачем позивачу, при цьому, у адреса відповідача у Договорі взагалі не зазначена, проте зазначена адреса ОСОБА_4 - АДРЕСА_2 (тобто інша, ніж та на яку за твердженням сторін була встановлена частина кухонних меблів за адресою: АДРЕСА_1).

У відповідності зі ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме належить: визнати недійсним договір №501 від 03 листопада 2014 року укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2; в задоволенні решти позовних вимог відмовити як у безпідставних.

Відповідно до ст.88 ЦПК України належить судові витрати у виді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в доход держави.

На підставі викладеного, положень ст.625 ЦК України, керуючись ст.ст.208, 209, 214, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір №501 від 03 листопада 2014 року укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в доход держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: