АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_3, відділ опіки та піклування та сімейних форм виховання Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору іпотеки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити та визнати недійсним договір іпотеки № 84307 від 25 квітня 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3. щодо квартири АДРЕСА_1.

Апелянт посилається на ті обставини, що судом першої інстанції не враховано факту надання нотаріусу при посвідченні договору іпотеки працівниками банківської установи копій документів, які не відповідали їх оригіналам, а саме підробленого свідоцтва про право власності та підробленої довідки про склад сім'ї.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Третя особа ОСОБА_3 звернулася до суду з електронним повідомленням, у якому просила перенести розгляд справи у зв'язку із її перебуванням по сімейним обставинам в м. Івано-Франківську, проте доказів зазначеному суду не надано, у зв'язку із чим неявку визнано неповажною.

____________________________________________________

Справа № 754/6764/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/1703/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про перенесення слухання справи у зв'язку із тим, що ознайомився з матеріалами справи лише 8 січня 2015 року. У задоволенні зазначеного клопотання відмовлено у зв'язку із не встановленням обставин, які б перешкоджали представнику повторно ознайомитися з матеріалами справи у випадку необхідності та підготовки до призначеного у справі судового засідання.

Інший представник позивача - ОСОБА_9 також звернувся до суду з клопотанням про перенесення слухання справи у зв'язку із тим, що останній не має змоги особисто бути присутнім у судовому засіданні. Вказані причини не можуть слугувати підставами відкладення розгляду справи, оскільки з виданої ОСОБА_2 довіреності вбачається, що останній, крім зазначених вище осіб, має і інших представників, один із яких присутній у судовому засіданні, а причини неявки інших, як і самого позивача, суду невідомі.

Приватний нотаріус КМНО ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, в якій просила розглядати справу за її відсутності та зазначила, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог як у суді першої так і апеляційної інстанції, є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам справи.

Інші учасники розгляду справи не прибули, участь у судовому засіданні представників не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсунуть на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи із наступного.

При розгляді справи судом встановлено, що 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками.

Відповідно до акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» матеріали кредитної справи відносно ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 00 (а.с. 87-90) та договір про надання споживчого кредиту № 00 (а.с.90-93).

За умовами кредитного договору № 00 від 25квітня 2008 року банком надано позичальнику кредит у сумі 100 тис.дол. США з процентною ставкою 14 % річних на строк до 25 квітня 2018 року. Погашення кредиту повинно було здійснюватись в порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

За умовами кредитного договору № 00 від 25квітня 2008 року банком надано позичальнику кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої становить 2 485,62 грн. з процентною ставкою 23% річних на строк до 25 квітня 2018 року. Погашення кредиту повинно було здійснюватись у порядку та на умовах, зазначених у договорі.

В порядку забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаними договорами між АКІБ «УкрСоцбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 84307 від 25 квітня 2008 року.

Статетю 1 ЗУ «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N 898-IV передбачено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 1.1 вказаного іпотечною договору іпотекодавець передає в забезпечення у повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань позичальника за кредитним договором № 00 та кредитним договором № 00 від 25 квітня 2008 року в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме квартируАДРЕСА_1. Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації Державного житлового фонду Деснянськоїрайонної у м. Києві державної адміністрації 7 серпня 2007 року згідно з розпорядженням (наказом) від 7 серпня 2007 року № 2201, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 2 листопада 2007 року у реєстрову книгу за № 7355, і не має жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких іпотекодавець отримав право власності на предмет іпотеки.

Згідно з п. 1.4 іпотечного договору іпотекодавець свідчить, що предмет іпотеки до цього часу жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває, в оренду/лізинг/довірче управління не переданий. Іпотекодавець свідчить, що укладенням цього договору не порушуються права та/або інтереси третіх осіб, а також у разі якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість в тому числі не порушені права дітей.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку із посвідченням вищевказаного договору приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_10. було накладено заборону відчуження зазначеного у договорі іпотеки майна.

Згідно з ч. 2 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна.

25 квітня 2008 року нотаріусом зроблено витяги з державного реєстру обтяжень, державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна,державного реєстру заборон, відповідно до яких власниками предмета іпотеки були ОСОБА_2 та ОСОБА_11

Враховуючи те, що між сторонами було укладено вищезазначений іпотечний договір, суд дійшов вірного висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору, дотримались принципу свободи договору (ст. 627 Цивільного кодексу України) та принципу волевиявлення учасника провочину, що визначений ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував на те, що на момент укладення між сторонами договору іпотеки в квартирі, що є предметом іпотеки, був зареєстрований та проживав його малолітній син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1я, що підтверджується довідкою форми №3 (а.с. 15), яка видана ЖЕК № 318 14 березня 2014 року та те, що за договором в іпотеку було передано майно, що належить малолітньому ОСОБА_12 на праві спільної власності в результаті приватизації від 7 серпня 2007 року (а.с. 14), а відтак, для укладення договору, у відповідності з вимогами закону, необхідно було отримання дозволу органу опіки та піклування, чого зроблено не було, що свідчить про нікчемність правочину.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно з ч. 6 зазначеної статті правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 224 правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Згідно зі ст. 27 ЗУ «Про нотаріат» № 3425-XII від 2 вересня 1993 року нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов'язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа.

Статтею 55 зазначеного закону передбачено, що угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється.

При розгляді справи встановлено, що при укладенні іпотечного договору сторонами було надано всі передбачені законом документи, з яких не вбачалось право володіння або користування квартирою неповнолітньою дитиною, а відтак, окрім позивача, ні банк, ні нотаріус, не могли знати про право власності та можливу реєстрацію у квартирі малолітньої дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що на час посвідчення спірного правочину у нотаріуса не було жодних підстав для отримання згоди органу опіки та піклування на його укладення, оскільки жодні відомості про наявність права користування квартирою малолітньою дитиною були відсутні.

Оцінюючи підставність заявлених вимог щодо визнання договору недійсним колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що посилання позивача на надання працівниками банківської установи нотаріусу копій документів, що не відповідали оригіналам (свідоцтва про право власності та довідки про склад сім'ї) є юридично необґрунтованим, так як у передачі нерухомого майна в іпотеку з відповідними наслідками був зацікавлений в тому числі і сам позивач.

Крім того, такі посилання в апеляційній скарзі є недоведеними в розумінні вимог процесуального закону, а тому оцінюються судом критично, як припущення, на яких не може ґрунтуватися доказування (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Висновки суду щодо не встановлення при розгляді справи правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним з підстав передбачених статтями 203, 215 ЦК України є правильними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи, а дії нотаріуса при його посвідченні були вчинені відповідно до положень чинного законодавства, що регулює його діяльність.

Доводи апеляційної скарги з приводу неправильної оцінки зібраних у справі доказів та помилкових висновків суду при оцінці спірних правовідносин та встановленні дійсних обставин справи є необґрунтованими та немотивованими, а тому не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та з їх врахуванням перевіривши висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні, ретельно перевіривши доводи апеляційної скарги та обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, беручи до уваги норми чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин, колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування предмету апеляційного перегляду - рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене апеляційна скарга має бути відхилена на підставі пункту першого частини першої статті 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко