Справа № 296/9846/15-ц
УХВАЛА

"21" вересня 2015 р. м. Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого: судді Адамовича О.Й.

при секретарі: Світко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за скаргою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14.04.2015р. у справі №296/2322/15-ц задоволено частково позов ОСОБА_2 до ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та стягнуто з останнього на користь позивача 7452,23 долара США за договором банківського вкладу, що в еквіваленті становить 170521,93грн. та судові витрати.

На виконання рішення видано виконавчий лист.

27.08.2015р. до корольовського суду надійшла скарга АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ОСОБА_1В про накладення арешту на майно боржника, згідно постанови від 05.08.2015р.

В скарзі представник заявника вказує, що постанова державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ОСОБА_1 про арешт автомобілів, які належать АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та оголошення заборони на їх відчуження в межах суми боргу є неправомірною, винесеною з грубим порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» та просить її скасувати.

В обґрунтування скарги представник заявника посилається на те, що при винесенні постанови про арешт майна державний виконавець Мамінчук М.В зобов'язаний був в першу чергу звернути стягнення на готівкові та безготівкові кошти в національній та іноземній валюті на рахунках банку, перевірити наявність цінностей та вкладів боржника у банківських та фінансових установах, наявність рахунків цінних паперів у депозитарія цінних паперів і лише у разі недостатності коштів звернув стягнення на майно. Однак, державний виконавець спершу наклав арешт на автомобілі боржника, що є порушенням ст 52 Закону України "Про виконавче провадження".

В судове засідання представник скаржника, боржника та державний виконавець двічі не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

В п.10 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі" від 28.01.2013р. №24-152 вказується, що згідно зі статтею 386 ЦПК неявка в судове засідання заявника або заінтересованої особи, яким повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги, заяви чи подання.

Розглядаючи матеріал цивільної справи, суд приходить до висновку, що дана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії чи бездіяльність держаного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник оскаржує постанову державного виконавця Мамінчук М.В. про арешт рухомого майна, а саме автомобілів від 05.08.2015р., що належать боржнику - АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та про оголошення заборони на його відчуження.

Заявник вказує, що державним виконавцем порушена черговість звернення стягнення на майно боржника визначена статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" (далі за текстом - Закон), зокрема державний виконавець спершу звернув стягнення на майно боржника, а не на грошові кошти, рахунки тощо.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд вважає, що заявником не доведено порушення державним виконавцем вимог Закону.

Згідно ч.1 ст. 52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частина 2 статті 52 Закону визначає, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Згідно ч.5 ст. 52 Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Отже, звернення стягнення на інше майно боржника можливе у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей для задоволення вимог стягнувача, при цьому звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Проте, заявником не доведено, що в нього достатньо коштів та інших цінностей для задоволення вимог стягувача. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, що державний виконавець звернув стягнення лише на автомобілі боржника та не звертав стягнення на кошти.

Суд вважає за необхідне зазначити, що арешт майна є лише складовою звернення стягнення на майно боржника і накладання арешту не означає в подальшому примусову реалізацію майна, якщо в боржника буде виявлено достатньо коштів для задоволення вимог стягувача. До того ж Законом передбачено право державного виконавця остаточно визначати черговість стягнення на кошти та інше майно боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявник не довів порушення державним виконавцем вимог Закону при здійсненні примусового виконання рішення суду, а тому підстави для скасування постанови від 05.08.2015р №47835787 відсутні.

Керуючись ст. 11, 72, 73, 383, 385 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні Скарги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ОСОБА_1 щодо накладення арешту на майно відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. Й. Адамович