№ провадження 2/521/788/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» травня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Комунальне підприємство «Міськзелентрест» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2014 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Комунальне підприємство «Міськзелентрест» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

ОСОБА_1 просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району на його користь матеріальну шкоду в сумі 69 003, 84 грн. та моральну шкоду в сумі 15000, 00 грн., а всього 84 003, 84 грн., а також судовий збір в розмірі 860, 04 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 26 червня 2011 року близько 23 год. 30 хвил. на належний йому автомобіль марки SUBARU LEGACY OUTВАСК, 2004 року випуску, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, який знаходився на подвір`ї будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, впало дерево, яке росло поряд. Сума матеріальної шкоди, яка була спричинена автомобілю позивача була оцінена суб'єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_2 в розмірі 69 003, 84 грн., про що свідчить звіт№12/07/2011р. від 05.08.2011 року. Оскільки балансоутримувачем зазначеного зеленого насадження є Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району, на адресу останнього позивачем було надіслано листа щодо відшкодування йому збитків, завданих автомобілю внаслідок падіння аварійного дерева, але по теперішній час відповіді на його звернення від відповідача не надходило. У результаті заподіяної шкоди автомобілю позивача, він був позбавлений його використання по призначенню в робочих та особистих цілях, у зв'язку із чим був порушений нормальний ритм його життя та ритм життя його сім'ї. Для того, щоб користуватися належним позивачу автомобілем, йому треба було робити терміновий ремонт, але оскільки відповідач відмовився сплатити позивачу його вартість, він змушений був позичити гроші, потратити свій час на пошук відповідних спеціалістів. Відповідач відмовився добровільно оплатити вартість ремонту автомобілю позивача, в результаті чого позивачу окрім матеріальної шкоди було завдано моральні страждання, які він оцінює в суму 15 000 грн., у зв'язку з чим він змушений звернутись до суду із зазначеним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити у повному обсязі, із підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, із підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, та зафіксованих технічними засобами судового засідання.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Комунальне підприємство «Міськзелентрест» у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, із підстав, викладених у письмових поясненнях, та зафіксованих технічними засобами судового засідання.

Мотиви та додаткові доводи сторін, учасників процесу зафіксовано технічними засобами фіксації процесу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що рішення у справі необхідно ухвалити із відмовою у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених доказів та пояснень осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль марки SUBARU LEGACY OUTВАСК, 2004 року випуску, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3

Згідно довідки Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 11.07.2011 року вбачається, що 26 червня 2011 року ОСОБА_1 звертався із заявою №7965 за фактом пошкодження належного йому автомобіля НОМЕР_2, 2004 року виготовлення. В ході розгляду даної заяви було прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі ст. 6 п.2 КПК України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» суб'єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Згідно з п. 5.5. «Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 р., № 105, відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними на об'єктах благоустрою державної чи комунальної власності виступають балансоутримувачі цих об'єктів; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування.

Тому згідно вищевказаного пункту правил, догляд та відповідальність за догляд об'єктів благоустрою покладений на балансоутримувачів цих об'єктів.

Відповідно п. 4.14 «Правил благоустрою території міста Одеси» затвердженні рішенням Одеської міської ради №1631-V від 23.12.2011р., в яких визначені балансоутримувачі, відповідальні та джерела фінансування для поточного утримання зелених насаджень на прибудинковій території: Відповідальність за збереження зелених насаджень, догляд за ними, видалення сухостійних, пошкоджених хворобами та шкідниками зелених насаджень, знищення бур'янів покладається на вулицях перед будівлями до проїзної частини, всередині квартальних насаджень та насаджень районів міста - на балансоутримувачів, власників, користувачів жилих, громадських, промислових будівель та споруд, а також на балансоутримувачів, власників, користувачів будівель підприємств побуту, торгівлі, закладів освіти, охорони здоров'я, розташованих на території житлової забудови.

Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району є балансоутримувачем зелених насаджень по АДРЕСА_1, про те на його адресу, та на адресу КП «Міськзелентрест» від балансоутримуча території по вищевказаній адресі не надходило жодних заявок на благоустрій вищевказаної території, що не заперечувалось сторонами у справі, та у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Також, за заявою ОСОБА_1, спеціалістами кафедри ботаніки Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова, була проведена ботаніко-дендрологічна експертиза та надано висновок № 1/2011 від 05.09.2011 р., об'єктом якої був пень, біля АДРЕСА_1. Із висновку зазначеного дослідження вбачається, що вік дерева, падіння якого стало наслідком пошкодження транспортного засобу, на момент загибелі становив 58-62 роки, стан дерева напередодні падіння можна кваліфікувати як незадовільний. Відповідно до правил догляду за зеленими насадженнями у населених пунктах України, такі дерева мають своєчасно видалятись балансоутримувачами задля попередження падіння.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновок спеціаліста для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України, та не замінює висновку експерта (ч.2 ст.54 ЦПК України), у той час, як позивачем не заявлялось клопотання про проведення судової експертизи на підтвердження викладених ним у заяві обставин.

Так, згідно із висновку № 1/2011 від 05.09.2011 р. ботаніко-дендрологічної експертизи, наданої позивачем вбачається, що об'єктом дослідження був пень Робінії несправжньої акації біля АДРЕСА_1, у той час як оцінка стану дерева (його крони та верхньої частини стовбура) не здійснювалась, у зв'язку із відсутністю самого дерева.

Окрім зазначеного, у матеріалах справи відсутній протокол огляду автомобіля та самого дерева, станом на 26 червня 2011 року, тобто відсутні належні та допустимі докази причини падіння дерева, визначення погодних умов та причинний зв'язок падіння дерева із наявними пошкодженнями автомобіля позивача.

При цьому, жоден із наданих позивачем доказів не пов'язує виникнення пошкодження належного йому автомобілю саме із обставинами, на які посилається позивач.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення, одним з елементів якого являється вина.

Як роз'яснює п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до статей 3, 11 та 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав, це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав, розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушення.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України той хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Проте, не із наявних в матеріалах справи документів, судом не встановлено безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача, та наявним у позивача пошкодженням автомобілю.

Крім цього позивач просить суд стягнути із відповідача 15 000 гривень спричиненої йому моральної шкоди. Свої вимоги в даній частині обґрунтовує тим, що в результаті неправомірних дій відповідача, зазнав психологічний стрес, в результаті проходження належного йому майна, а також був порушений нормальний ритм його життя.

Згідно положень статей 16 та 23 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За ч.1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п. 3) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Проте, у судовому засіданні не встановлено причинного зв'язку між фактом заподіяння шкоди майну позивача, не встановлено вини жодної з осіб, та наслідками, що послідували.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Комунальне підприємство «Міськзелентрест» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з того, що стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених ним у позовній заяві обставин.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3,11,15,16,23, 1166, 1167, ЦК України, ст.ст., 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Будинкоуправління №2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Комунальне підприємство «Міськзелентрест» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ