У х в а л а

10 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Обухівського районного суду Київської області від 1 вересня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 4 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року, клопотання про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 1 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 4 грудня 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Обухівського районного суду Київської області від 1 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 4 грудня 2014 року залишено без змін.

25 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Обухівського районного суду Київської області від 1 вересня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 4 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 60, 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України), частини другої статті 570 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2012 року, 22 січня, 8 жовтня і 26 листопада 2014 року, 28 січня 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Водночас заявниця порушує питання про поновлення строку подання зазначеної заяви, посилаючись на поважність причин його пропуску, а саме неналежне надання адвокатом юридичної допомоги та своєчасне усунення недоліків поданої в установлені законом строки заяви.

Обговоривши вказане клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню, оскільки причини його пропуску є поважними.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 1 квітня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення, погодився з їх висновками про відсутність у сторін на час розгляду справи спірного майна, придбаного під час шлюбу, та недоведеність факту використання відповідачем грошових коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, і грошових коштів, повернутих за попереднім договором, проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї, а отже, й відсутність правових підстав для стягнення в порядку поділу майна подружжя з одного із подружжя на користь іншого Ѕ частини вартості транспортних засобів та Ѕ частини повернутих за попереднім договором грошових коштів.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалах від 12 вересня 2012 року та 8 жовтня 2014 року касаційний суд, направляючи справи на новий судовий розгляд, указав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору;

- в ухвалі від 22 січня 2014 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про поділ спільного майна подружжя в натурі із застосуванням до спірних правовідносин статті 365 ЦК України щодо припинення права власності на частину майна;

- в ухвалі від 26 листопада 2014 року касаційний суд, направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив про необхідність перевірки доводів апеляційної скарги щодо прав та обов'язків особи, яка є дійсним власником спірного майна і яка не була залучена до участі у справі щодо його поділу;

- в ухвалі від 28 січня 2015 року касаційний суд, направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зауважив про передчасність висновку суду щодо стягнення на користь позивача вартості Ѕ частини спірного автомобіля, оскільки відносини щодо отримання або неотримання коштів позивачем від продажу автомобіля виходять за межі спору про поділ майна подружжя та стосуються договору доручення, укладеного між сторонами.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 356, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд рішення Обухівського районного суду Київської області від 1 вересня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 4 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Обухівського районного суду Київської області від 1 вересня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 4 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін