АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/302/15 Справа № 201/7180/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ткаченко Н. В. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернулася з позовом до суду та просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 105 591,14 грн., пеню у розмірі 1267,09 грн., 3% річних в розмірі 104,14 грн.

В обґрунтування позову позивачка вказувала на те, що 21 травня 2014р. вона уклала з відповідачем договір банківського рахунку № НОМЕР_1, за умовами якого їй було відкрито поточний рахунок. Цього ж дня, позивачкою було надано відповідачу заяву, в якій вона просила перерахувати свої грошові кошти на її розрахунковий рахунок в банку ПАТ КБ «Земельний капітал». Згідно платіжного повідомлення від 21 травня 2014 р. грошові кошти були перераховані, проте на її рахунок в іншому банку не надійшли.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково та стягнено з ПАТ «Міський Комерційний Банк» на користь ОСОБА_2 пеню у розмірі 1267, 09 грн., а також 3% річних в розмірі 104 грн. 14коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в стягненні грошових коштів у розмірі 105591 ,14 грн. та просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так , судом встановлено, що 21 травня 2014р. між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського рахунку № НОМЕР_1 (а.с. № 9-11).

Відповідно до п. 1.1 договору банк відкриває позивачці поточний рахунок в гривні № НОМЕР_1 та надає комплекс послуг по розрахунково-касовому обслуговуванню з оплатою наданих послуг у відповідності до тарифів на послуги та операції для фізичних осіб ПАТ «МКБ», з якими клієнт ознайомлений при підписані тексту договору. Відповідно до п. 1.2 договір регулює порядок здійснення розрахунково-касового обслуговування рахунку клієнта.

Того ж дня, 21 травня 2014р. позивачкою було подано до банку заяву про перерахування грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1, відкритому в ПАТ «Міський Комерційний Банк» на її рахунок в ПАТ «КБ «Земельний капітал» № НОМЕР_2 , у зв'язку з невиконанням ПАТ «МКБ» зобов'язань щодо своєчасного та повного повернення грошових коштів за договором банківського вкладу № 2630/70/159072 «ВАШ МОБІЛЬНИЙ» від 17 травня 2014р. (а.с. № 12).

Згідно платіжного повідомлення від 21 травня 2014р., грошові кошти з рахунку № НОМЕР_1 мали бути переведені на рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «КБ «Земельний капітал» (а.с. № 13), проте як вбачається з витягу з 21 травня 2014р. по 02 червня 2014р. на рахунок позивачки в ПАТ КБ «Земельний капітал» грошові кошти не надійшли, а залишилися на рахунку в ПАТ «Міський Комерційний Банк », що також підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по особовому рахунку за період з 21 травня 2014р. по 02 червня 2014р. (а.с. № 14, 15).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок , відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно до положень ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з вище наведеного суд першщої інстанції прийшов до правильного висновку про те , що саме з вини відповідача відбулось порушення права позивачки на переказ грошових коштів та стягнув з відповідача на користь позивачки пеню у розмірі 1267грн.09коп.за розрахунком, наданим позивачкою, а також 3% річних в розмірі 104грн. 14коп. за розрахунком, який також надано позивачкою, з огляду на те, що відповідачем, який належним чином був повідомлений про дату та час слухання справи, не надано суду заперечень щодо розміру пені та процентів.

Задовольняючи в цій частині позовні вимоги суд першої інстанції правильно посилався на вимоги , шо містяться в п. 1.24 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» (далі - Закон України), згідно якого переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відповідно до п. 1.24 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» (далі - Закон України), переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відповідно до ст. 20.1 Закону України, ініціатором переказу може бути платник, ; а також отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

У випадку позивачки, відповідно до ст. 22.1 Закону України, ініціювання переказу здійснювалося за розрахунковим документом - платіжним дорученням (а.с. № 13).

Відповідно до ст. 32.2 Закону України, у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог простягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 105 591,14 грн., суд першої інстанції правильно виходив із того , що 21 травня 2014р. позивачкою було подано до ПАТ «Міський Комерційний банк» заяву саме про перерахування грошових коштів в розмірі 105 591,14 грн. з рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Міський Комерційний Банк» на рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «Земельний капітал» та застосував наслідки, неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта, встановлені ст. 1073 ЦК України.

Однак, позивачка не зверталася до банку із заявою про видачу їй грошових коштів у вигляді готівки. Тому в цій частині її звернення до суду являється передчасним.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Посилання в апеляційній скарзі на ч.3 ст.1068 ЦК України визнати обгрунтован6ими не можна, оскільки вказаною нормою передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видавати або перераховувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

З матеріалів справи вбачається , що розпорядження клієнта мало місце саме у формі переказу на інший розрахунковий рахунок і нічим не підтверджено розпорядження про видачу готівкою.

Посилання в апеляційній скарзі на те , що не проведення банком розрахункової операції по платіжному дорученню №1 від 21 травня 2014 року свідчить про незаконне обмеження прав позивачки на розпорядження грошовими коштами на рахунку, що являється порушенням приписів ст. 1074 Цивільного кодексу України, згідно якої обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом , самі по собі не являються підставою для скасування оскаржуваного рішення , оскільки за порушення таких прав судом застосовані до відповідача відповідні санкції , та не спростовує висновок суду про відсутність підстав для виплати позивачці грошових коштів готівкою 21 травня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з

додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

- М.М. Романюк