РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Гончаренко М.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2, про визначення часток у майні, що є спільною сумісною власністю, визнання права власності у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2, про визначення часток у майні, що є спільною сумісною власністю, визнання права власності у порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги наступним.

Позивач та його батько ОСОБА_3 були співвласниками квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності. Виходячи з положень ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, тобто кожному з них належало по ? частині квартири. Проте, частки у спільній сумісній власності виділені не були. 20 березня 2002 р. ОСОБА_3 помер. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька. Він прийняв спадщину на підставі ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), оскільки на момент смерті батька мешкав та був зареєстрований у вказаній квартирі, фактично вступив у володіння спадщиною. 1 жовтня 2015 р. він звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_2 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено у звязку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 529, 548, 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 357, 370, 392 чинного Цивільного кодексу України, просив визначити, що частки позивача та його померлого батька ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності становили по 1/2, визнати за ним право власності на ? частину майна, що знаходилось у спільній сумісній власності, а саме квартири АДРЕСА_1, визнати за ним право власності на ? частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (арк. справи 3738).

Позивач, представник відповідача, третя особа у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представників сторін та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

За таких обставин, враховуючи, що від всіх учасників процесу надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

20 березня 2002 р. помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 29 вересня 2015 р., актовий запис № 2796 від 22 березня 2002 р. (арк. справи 4).

Позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 29 вересня 2015 р., актовий запис № 1083 від 26 квітня 1952 р. (арк. справи 5), тимчасовим посвідченням особи громадянина України від 19 вересня 2015 р. № 2314/37-226.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на житло № 699 від 9 липня 1996 р., виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією, квартира АДРЕСА_2 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (арк. справи 28).

Право власності за вищезазначеним Свідоцтвом зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до висновку про реєстрацію квартири, копія якого наявна в матеріалах справи.

Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина у вигляді належної йому частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, яка належала спадкодавцю на підставі вищезазначеного свідоцтва про право власності на житло.

Після смерті батька позивач вступив у володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Центру обслуговування абонентів № 1 МКП «Основаніє» від 29 вересня 2015 р. № 16357.

Проте, позивач позбавлений можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом з тих підстав, що в нього не зберігся оригінал правовстановлюючого документа на квартиру. Крім того, за життя спадкодавця не були визначені ідеальні частки у спільній сумісній власності сторін, що також позбавляє позивача права не тільки отримати свідоцтво про право на спадщину, а й зареєструвати належним чином своє право власності на належну йому частину квартири.

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 2 жовтня 2015 р. № 421/02-31 у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа.

Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, при постановлені рішення підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 р.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Оскільки ОСОБА_1 у встановлений законом шестимісячний строк фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, то відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.) він є таким, що прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 у вигляді належної йому частини квартири за адресою: АДРЕСА_3.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає, що підтверджено матеріалами спадкової справи.

Проте, як встановлено судом вище, квартира перебувала у спільній сумісній власності позивача та його померлого батька. Частки у спільній сумісній власності визначені ними не були.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 357 ЦК України частки співвласників у спільній сумісній власності вважаються рівними. Отже, частки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 становили по ? частини квартири.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

В даному випадку ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. Однак, за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину (відсутність оригінала правовстановлюючого документа), ОСОБА_1 позбавлений можливості оформити свої спадкові права та зареєструвати своє право власності на належну йому частину квартири в органах реєстраційної служби. Отже, в даному випадку відсутній інший, крім судового, порядок для відновлення порушеного права позивача.

Суд також зазначає, що померлому належала частина квартири, яка є обєктом спільної сумісної власності, і не визначення в даному випадку ідеальних часток у спільній сумісній власності та не оформлення права на спадщину створить перешкоди в можливості реалізації права власності позивача на належну йому частину квартири.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, внаслідок чого вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити, що частки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, який помер 20 березня 2002 року, у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 становили по ? частині.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4, яка відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 699 від 9 липня 1996 р., виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією, знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4, яка відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 699 від 9 липня 1996 р., виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією, знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 20 березня 2002 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Шалагінова