22-ц/775/1270/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Гальченко І.В.
Доповідач Супрун М.Ю.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Супрун М.Ю.

суддів Бугрим Л.М., Биліни Т.І.

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання під час навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 26 листопада 2015 року,-

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2015 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є повнолітньою і з 01 вересня 2015 року навчається у Маріупольському державному гуманітарному університеті на контракті та проживає з бабусею-пенсіонеркою, яка є інвалідом. Оскільки вона потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є її батьком, може надавати їй таку допомогу, так як має у власності земельну ділянку, займається тваринництвом та працює, просила стягнути на її користь аліменти в розмірі 1/ 4 частині доходу відповідача на період її навчання.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 26 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 А, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь і утримання ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку та усіх інших доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 08 вересня 2015 року і до закінчення нею навчання у Маріупольському державному гуманітарному університеті, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 487грв.20коп.

Відповідач не погодився з вказаним рішенням суду та його представником ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, він просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач не надала доказів про свої витрати та скрутний матеріальний стан, оскільки встановлено, що її утримує бабуся та мати, а тому її дохід перевищує дохід відповідача. Також суд при ухваленні рішення суд не врахував, що відповідач не має матеріальної можливості утримувати позивача, оскільки періодично не працює, у нього на утриманні є малолітня дитина від другого шлюбу, за якою здійснює догляд його дружина, яка теж не працює.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Позивач в суді апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1, яка досягла повноліття (а.с. 5).

Позивач ОСОБА_1 мешкає разом із бабусею та з 01 вересня 2015 року навчався у Маріупольському державному гуманітарному університеті на контракті, що підтверджується договором про навчання № 23871, де оплата за навчання на чотири роки складає 27 605,00 грн (а.с.34) У звязку з продовженням навчання ОСОБА_1 несе витрати на оплату навчання, купівлю підручників та канцелярського приладдя, проїзд до учбового закладу та інші.

Відповідач ОСОБА_2 проживає з дружиною ОСОБА_4 та малолітньою донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач з березня 2014 року по жовтень 2014 року працював трактористом в СТОВ «Любівське», де його заробітна плата складала: за липень 2014 року в розмірі 1287,00 грн за серпень 2014 року - 1370,00 грн, за вересень 2014 року 1841,80 грн, за жовтень 2014 року 4676,18 грн.(а.с.39) З березня 2015 року по листопада 2015 року ОСОБА_2 працював у ТОВ «Афродіта» трактористом-машиністом, де йому була нарахована заробітна плата: в квітні 2455,31 грн, в травні 5150 грн., в червні 2015 року 2500 грн, в липні 2015 року 2363,00 грн, в серпні 2015 року - 1220 грн, в вересні 1385,00 грн, (а.с16, 40 об, 41 об, 47).

Крім того, відповідач отримує орендну плату за земельну ділянку в розмірі 3600 грн. щорічно (а.с.42)

Дружина відповідача не працює, знаходиться на обліку в УСЗН Волноваського РДА і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини ОСОБА_5 в розмірі 860 грн (а.с.43)

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги, виходячи з того, що позивач продовжує навчання Маріупольському державному гуманітарному університеті і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати їй таку допомогу.

Крім того, відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За таких обставин суд першої інстанції, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам та, виходячи з положень ст. ст. 199, 200 СК України, узявши до уваги обовязок матері позивача надавати їй матеріальну допомогу, обґрунтовано стягнув з відповідача 1/6 частину його заробітку (доходу) на утримання повнолітнього доньки, яка продовжує навчання. При цьому суд врахував, що заяв платника чи одержувача аліментів на визначення їх в іншій формі не було.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, місцевий суд зайво зазначив, що вони повинні складати на менш ніж 30 % прожиткового мінімуму, оскільки мінімальний розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182 СК України, застосовується щодо дітей віком до 18 років.

Доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням утримання, яке надає позивачу мати, ОСОБА_1 має дохід, який перевищує дохід відповідача, є безпідставними з огляду на їх недоведеність.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з виключенням з його резолютивної частини посилання на стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму. В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314-316 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 26 листопада 2015 року змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення посилання на стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів « не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: