Справа № 534/2411/15-ц
Провадження № 2/534/1007/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3.

представників відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 /третя особа на стороні відповідача: Комсомольська державна нотаріальна контора/ про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, зміни черговості права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

В жовтні 2015 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_5, померлою 04 березня 2015 року, в період з вересня 2006 року по березень 2015 року, визнання за ним права на спадкування за законом разом із спадкоємцями другої черги та визнання за ним права власності на ? частину спадкового майна.

Позовні вимоги обґрунтовує тією обставиною, що зі спадкодавцем ОСОБА_5. проживав однією сімєю починаючи з вересня 2006 року до дня її смерті. Тривалий час, у звязку з перенесеними ОСОБА_5 хворобами він піклувався про неї та доглядав її, в звязку з чим вважає, що набув право на спадкування за законом разом із спадкоємцями другої черги братом та сестрою померлої.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог з підстав, викладених у позові.

Відповідач позов не визнав з підстав, наведених в письмовому запереченні на позов (а.с. 59-60). В судовому засіданні заперечив доведеність факту проживання ОСОБА_1 з його сестрою однією сімєю без реєстрації шлюбу до дня її смерті та правову підставу для зміни черговості права на спадкування через відсутність передбачених законом обставин для зміни такої. В задоволенні позову просить відмовити повністю..

Залучена до участі в справі в якості третьої особи - Комсомольська державна нотаріальна контора вирішення спору залишила на розсуд суду, до суду представник контори не зявився, направивши відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 133) .

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними на обгрунтування заявлених вимог та заперечень докази, встановив наступне:

04 березня 2015 року померла ОСОБА_5, яка постійно проживала та значилась зареєстрованою за адресою :ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28).

Згідно із представленими ОССБ «Дніпро» довідками (а.с. 15,16), однією сімєю з ОСОБА_5 за згаданою адресою протягом періоду з вересня 2006 року і до моменту її смерті проживав ОСОБА_1

03 вересня 2014 року в звязку із погіршенням стану здоровя, ОСОБА_5 була госпіталізована до Комсомольської ЦМЛ, 07 вересня 2014 року їй було діагностовано онкологічне захворювання та проведена відповідна операція.

27 жовтня 2014 року ОСОБА_5 вийшла на роботу.

В лютому 2015 року через погіршення стану здоровя було проведене повторне МРТ (а.с. 109), діагностований рецидив захворювання, проведена повторна операція, після якої ОСОБА_5 була залишена в лікарні, де і померла 04 березня 2015 року.

За повідомленням Комсомольської державної нотаріальної контори (а.с. 78-86) після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина за законом, заяву про прийняття якої подав рідний брат померлої відповідач у справі. Як вбачається з його пояснень суду, другий спадкоємець за законом рідна сестра померлої від прийняття спадщини відмовилась.

Розглядаючи справу в межах заявлених сторонами вимог і на підставі наданих ними доказів, суд, вирішуючи питання щодо доведеності факту спільного проживання ОСОБА_1 з померлою, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менш як пять років до часу відкриття спадщини, виходить з наступного:

В контексті ст. 3 СК України сімя створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Сімю, відповідно до положень згаданої норми складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Так, факт спільного проживання сторін, рівно як і факт ведення ними спільного господарства підтвердили суду всі свідки з боку позивача. По суті, згадана обставина не була заперечена також стороною відповідача, який спростував лише факт спільного проживання сторін до моменту смерті ОСОБА_5, зазначивши суду, що 09 вересня 2014 року змінив в квартирі сестри замки, після того, як ОСОБА_1 в серпні 2014 року зателефонував йому і повідомив, що у «ОСОБА_5 не все гаразд з головою і він умиває руки», а по приїзді він /відповідач/ не виявив в квартирі сестри належні їй золоті вироби. Суду відповідач також пояснив, що про погіршення стану здоровя сестри дізнався від її колег по роботі, які фактично і повідомили йому про її госпіталізацію до лікарні. По приїзді ОСОБА_1 проживаючим в квартирі ОСОБА_5 не застав. Згадана обставина по суті не була заперечена самим позивачем, який підтвердив факт зміни замків в квартирі ОСОБА_5 та штучно створену в такий спосіб неможливість спільного з нею проживання. Вселення в квартиру ОСОБА_5 після перенесеної нею операції не ініціював і не спілкувався з нею через відключений нею мобільний телефон.

Характер представлених сторонами доказів, в т.ч. показання свідків, допитаних як за клопотанням відповідача, які близько знали покійну ОСОБА_6, ОСОБА_7 /колеги по роботі/, подруги покійної - ОСОБА_8, ОСОБА_9, так і показання свідків, допитаних за клопотанням позивача, в т.ч. показання сусідів по дачній ділянці ОСОБА_10, ОСОБА_11, подружжя Коротич, які в сукупності підтвердили суду ту обставину, що починаючи з 2006 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 проживали однією сімєю, вели спільне господарство, разом обробляли належну ОСОБА_5 дачну ділянку, більш того, ОСОБА_1 поставив паркан та устаткував розташовану на згаданій земельній ділянці будівлю; письмові докази по справі, зокрема акти про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5І.( а.с. 15-16), та з беззаперечністю встановлений судом факт опікування ОСОБА_5 рідними позивача /зокрема його братом ОСОБА_12А./ під час її перебування на стаціонарному лікуванні у м. Києві з приводу захворювання ока (а.с.104-107), дають суду підставу дійти висновку, що взаємовідносини, які складаються між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 починаючи з вересня 2006 року і до 03 вересня 2014 року /моменту її госпіталізації до Комсомольської ЦМЛ/ є прямим свідченням їх сімейних стосунків в контексті ст.3 СК України.

Між тим, висновку щодо періоду спільного проживання, зокрема часу його припинення 03 вересня 2014 року, суд дійшов на підставі показань тих же свідків, які спростували доводи позивача щодо періоду спільного з ОСОБА_5 проживання, який за його посиланням тривав до моменту її смерті, на підтвердження чого ним не був наданий жодний доказ, що в підсумку фактично унеможливлює віднесення його до спадкоємців четвертої черги, як особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини.

Проте, навіть факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю сам по собі не є підставою для зміни черговості одержання права на спадкування, як на цьому наполягає позивач, з таких мотивів:

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК УКраїни фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Безпорадній стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Обгрунтовуючи заявлені в цій частині позовні вимоги, позивач послався на тривалість терміну спільного з ОСОБА_5 проживання, протягом якого опікувався жінкою в разі, якщо вона хворіла.

Разом з тим, всі без виключення допитані судом свідки /як з боку позивача, так і з боку відповідачів/ зазначили про те, що покійна навіть після проведеного лікування, вела активний і рухливий спосіб життя, більш того, вийшла на роботу і самостійно себе обслуговувала аж до повторної, проведеної в лютому операції, після якої залишилась в лікарні, де догляд за нею до часу її смерті здійснювався за рахунок коштів рідних брата та сестри - згадана обставина також не була заперечена позивачем.

Фактично, місячний термін після перенесеної повторної операції, протягом якого ОСОБА_5 знаходилась в лікарні і потребувала сторонньої допомоги, виходячи з обставин справи, тяжкості та протікання її хвороби, як вона була охарактеризована позивачем, її близькими та друзями, в сукупності з іншими доказами стосовно способу життя, який вела покійна до самої смерті, не можна визнати тривалим часом та дійти висновку щодо безпорадності стану покійної в контексті ст.1259 ЦК України, як однієї із визначених Законом підстав для зміни черговості. Крім того, посилання позивача на ту обставину, що він матеріально забезпечував покійну, також викликають певний сумнів з огляду на доходи, які отримувала ОСОБА_5 та за відсутності будь-якої інформації щодо доходів самого ОСОБА_1А.( а.с. 24-26).

Отже, обгрунтовуючи висновок за наслідками аналізу представлених доказів, суд, зазначає про відсутність правових підстав для зміни черговості одержання права на спадщину через недоведеність ОСОБА_1 обовязкових скдадових, які відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України є передумовою для прийняття рішення про одержання права на спадкування, а саме: доведеності факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш, як пять років до часу відкриття спадщини, тривалості часу опікування покійною, її матеріальне забезпечення та безпорадностю її стану.

З аналогічних мотивів є такими, що не ґрунтуються на Законі, а відтак, не підлягають до задоволення також вимоги позивача про визнання за ним права власності на частину спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_5

На підставі викладеного, керуючись ст. 1259 ЦК України, ст.ст.213,215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис ОСОБА_13

Згідно з оригіналом.

Суддя Т.В.Окунь