Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/32/15р. Головуючий у 1-й інстанції Погрібна Н.М.
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, реєстраційна служба Артемівського міськрайонного управління юстиції, про витребування майна від добросовісного набувача,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, реєстраційна служба Артемівського міськрайонного управління юстиції, про витребування майна від добросовісного набувача.

В позові зазначала, що 25.04.2003 року вона уклала договір міни майна з ТОВ «Микст». Згідно умов вказаного договору вона набула право особистої власності на нежиле приміщення, загальною площею 32,1кв.м, з місцем загального користування (частина сходів, коридору та вбиральні) площею 6кв.м, що складає 2/100 частини від цілого, яке розташоване в АДРЕСА_1. Факт передачі вказаного майна підтверджується актом прийому-передачі майна, складений сторонами договору. 29.10.2004 року вона уклала с АКБ «Національний кредит» іпотечний договір в рахунок забезпечення зобов'язань боржника ПП «Рондо» перед банком, предметом іпотеки було визначено вищевказане нежиле приміщення. У 2008 році ТОВ «Микст» звернулося до суду з позовом до неї про визнання договору міни недійсним. 20.06.2008 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області, вказаний договір міни було розірвано, але 02.12.2008 року ухвалою апеляційного суду Донецької області вказане рішення суду першої інстанції було скасовано та справу направлено на новий розгляд. 04.05.2011 року ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області позов ТОВ «Микст» було залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача. У квітні 2013 року їй стало відомо, що ОСОБА_5 продав спірне приміщення відповідачу по справі, при цьому продавцю ОСОБА_5 приміщення належало на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2008 року, згідно якого договір купівлі-продажу між ТОВ «Микст» та ОСОБА_5 спірного приміщення було визнано дійсним та цим же рішенням було визнане право власності за ОСОБА_5 Однак ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27.04.2009 року вищевказане рішення суду першої інстанції було скасоване. Вважає, що спірне приміщення вибуло з її власності не з її волі, ОСОБА_5 незаконно отримав право власності на спірне приміщення, а потім не маючи на це права, здійснив відчуження вказаного приміщення у власність добросовісного набувача ОСОБА_3 На підставі викладеного просила суд витребувати у добросовісного набувача ОСОБА_3 спірне приміщення та повернути їй; скасувати державну реєстрацію права власності вказаного приміщення за ОСОБА_3 та за ОСОБА_5 та здійснити державну реєстрацію спірного приміщення за нею.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2014 року позов задоволено. Витребувано від добросовісного набувача ОСОБА_3 та повернуто ОСОБА_4 нерухоме майно: нежиле приміщення, загальною площею 32,1кв.м, з місцем загального користування (частина сходів, коридору та вбиральні) площею 6кв.м, що складає 2/100 частини від цілого, яке розташоване в АДРЕСА_1. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на вказане нерухоме майно. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно. Здійснено державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за власником ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 114,70грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справ, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ у відповідності до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

В засідання апеляційного суду сторони, будучи належно та своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в справі рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення судових повісток про виклик, не з'явилися. З клопотаннями про відкладення судового засідання з повідомленням про поважність причин неявки до апеляційного суду не звернулися. Судова колегія ухвалила про можливість розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

25.04.2003 року ТОВ «Микст» та ОСОБА_4 уклали договір міни, за яким остання набула право власності на нежиле приміщення, загальною площею 32,1кв.м, з місцем загального користування (частина сходів, коридору та вбиральні) площею 6кв.м, що складає 2/100 частини від цілого, яке розташоване в АДРЕСА_1.

Факт передачі вказаного майна підтверджений актом прийому-передачі майна, складений сторонами договору.

У 2008 році ТОВ «Микст» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору міни недійсним.

20.06.2008 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області вказаний договір міни було розірвано.

02.12.2008 року ухвалою апеляційного суду Донецької області вказане рішення суду першої інстанції було скасовано та справу направлено на новий розгляд.

04.05.2011 року ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області позов ТОВ «Микст» було залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.07.2008 року договір купівлі-продажу між ТОВ «Микст» та ОСОБА_5 спірного приміщення було визнано дійсним та цим же рішенням було визнане право власності за ОСОБА_5

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27.04.2009 року вищевказане рішення суду першої інстанції скасоване, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно договору купівлі-продажу від 23.12.2008р. ОСОБА_5 продав спірне приміщення ОСОБА_3

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.04.2013р. позовну заяву у справі за позовом ОСОБА_5 до ТОВ ВКФ «Мікст» про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на вказане приміщення залишено без розгляду за заявою позивача на підставі ст. 207 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Судом першої інстанції для вирішення справи правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно зі статтями 330, 334 ЦК України право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 ЦК України воно не може бути витребувано у нього.

Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині 1 статті 388 ЦК України.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина 1 статті 388 ЦК України).

Суд першої інстанції належним чином встановив, що спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею і без його відома, а ТОВ «Микст» не мало права відчужувати майно ОСОБА_5, а останній - ОСОБА_3, тому позивач має право витребувати це майно від відповідача ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем не спростовують рішення суду, який встановив цю обставині при вирішенні справи та врахував її при ухваленні рішення.

Доводи апеляційної скарги, що суд вийшов за межі позовних вимог не мають підтвердження та спростовані матеріалами справи і позовними заявами.

Доводи апеляційної скарги про не взяття судом до уваги роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» спростовуються рішенням суду, з якого видно, що суд вірно взяв до уваги п.10 цієї постанови, де сказано зокрема: норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не вживала заходів для поновлення за собою реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, не мають свого підтвердження, оскільки така вимога увійшла до складу позову у цій справі і розглянута судом по суті.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності не можуть братися до уваги, оскільки в силу вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається відсутність заяви ОСОБА_3 про застосування наслідків спливу позовної давності, а тому суд першої інстанції не мав підстав для вирішення цього питання за власною ініціативою.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: