Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1917/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Пасічник Д. І.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

21.10.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Чорнобривець О.С., Потапенка В.І.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.04.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.10.2007 року між ним та відповідачем письмово укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у нього борг 1100 доларів США та зобов'язався повернути вказану суму до 01.08.2008 року.

Позивач зазначив, що при укладенні договору ними було досягнуто умов щодо відшкодування збитків в разі прострочення виконання боржником умов договору, зокрема, що борг відповідача буде зростати щомісячно на 10% від суми позики.

Позивач зазначив, що оскільки відповідач не виконав умов договору, 01.04.2010 року він був змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.11.2010 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача борг по договору позики в розмірі 3190 доларів США.

Позивач зазначив, що 20.01.2012 року державним виконавцем ВДВС Кіровоградського РУЮ Нагірною С.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 21.01.2011 року, однак відповідач вимоги державного виконавця проігнорував, у зв'язку з чим державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

Позивач зазначив, що 25.03.2013 року Кіровоградським районним судом було ухвалено рішення про визнання недійсним договору позики грошей від 21.10.2007 року в частині щомісячного нарахування відсотків, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

11.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про привід боржника у зв'язку з систематичним ігноруванням вимог державного виконавця.

Позивач зазначив, що з серпня 2008 року ОСОБА_2 не має наміру повертати кошти за договором.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача проценти за договором позики за період з 01.04.2010 року по день звернення до суду. в сумі 98877,90 грн. та судовий збір.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.04.2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що 21.10.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, засвідчений письмовою розпискою, а саме: на суму 1100 доларів США з кінцевим терміном повернення боргу 01.08.2008 року. Цей борг буде зростати щомісячно на 10 % від вказаної суми.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 18.11.2010 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 борг по договору позики в розмірі 3190 доларів США, що відносно гривні еквівалентно 25468,96 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 171 грн., а всього 25639,96 грн.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2013 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання недійсним договору позики грошей від 21.10.2007 року в частині щомісячного нарахування відсотків.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до зведеного виконавчого провадження, номер ЄРДРВП: 40643076, боржник ОСОБА_2 встановлено, що 20.01.2012 року державним виконавцем ВДВС Кіровоградського РУЮ Нагірною С.В. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-4725 виданого 21.01.2011 року Ленінським районним судом м. Кіровограда (реєстраційний № ВИ 30888381). Відповідач вимоги державного виконавця проігнорував, у зв'язку з чим постановою державного виконавця від 23.01.2013 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду (реєстраційний № ВП 36132124) та приєднано його до зведеного виконавчого провадження (реєстраційний № ВП 40643076). Заборгованість ОСОБА_2 не погашена.

Суд першої інстанції зазначив , що відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

В порядку ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором).

Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно з ч. 2 ст. 536 ЦК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що неналежне виконання відповідачем умов договору позики, в частині несвоєчасного його виконання, тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена як умовами укладеного між сторонами договору, так і вищенаведеними нормами Цивільного кодексу України, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню проценти за договором позики у розмірі 98877 грн. 90 коп.

Суд першої інстанції зазначив, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при винесені рішення були порушені норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів перевірила зазначені доводи і дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з чим погодилась і колегія суддів, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 21.10.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, засвідчений письмовою розпискою, а саме: на суму 1100 доларів США з кінцевим терміном повернення боргу 01.08.2008 року, у якій вказано, що борг буде зростати щомісячно на 10 % від вказаної суми.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 18.11.2010 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 борг по договору позики в розмірі 3190 доларів США, що відносно гривні еквівалентно 25468,96 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 171 грн., а всього 25639,96 грн.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2013 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання недійсним договору позики грошей від 21.10.2007 року в частині щомісячного нарахування відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов'язання за борговими зобов'язаннями не виконав.

Доводи відповідача , що боргові зобов'язання у виплаті процентів за користування позикою , виникли у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків державним виконавцем при реалізації майна за рахунок якого можливо було погасити борг не знайшли свого підтвердження у зв'язку з ненаданням відповідачем належних доказів.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.04.2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: