У х в а л а

26 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Романюка Я.М.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

25 червня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пунктів 1,4 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначають, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 5 листопада 2014 року встановлено порядок користування квартирою, виділено ОСОБА_7 кімнату площею 14,4 м2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - 13,6 м2 та 17,4 м2 відповідно. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року рішення районного суду скасовано, постановлено нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано, залишено в силі рішення суду першої інстанції.

У заяві ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наводять постанову Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року, ухвали Верховного Суду України від 6 травня 2004 року та від 10 березня 2011 року, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012 року та 20 лютого 2013 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що встановлений порядок користування квартирою враховує баланс інтересів кожного із співвласників.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Верховного Суду України від 6 травня 2004 року суд касаційної інстанції, передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив з того, що суди попередніх інстанцій не вказали правову підставу для виділення відповідачу у власність частини квартири;

- ухвалі Верховного Суду України від 10 березня 2011 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив з того, що суд належним чином не з'ясував, за захистом якого порушеного права звернувся до суду позивач;

- рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що порушено порядок володіння та користування майном, що перебуває у спільній частковій власності;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову, виходив з того, що провести поділ спірного будинку в натурі неможливо, питання про компенсацію позивачем вартості частки відповідача у спірному будинку не ставилось, а згоду на отримання такої компенсації останній не давав;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2013 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що судами не встановлена наявність чи відсутність між сторонами домовленості щодо користування спірною квартирою.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України

від 3 квітня 2013 року не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у цій постанові висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Доводи, які викладені в заяві, не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктами 1, 4 статті 355 ЦПК України, для перегляду судових рішень.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування житловим приміщенням за заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема