Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання дій незаконними, повернення безпідставно списаних коштів та відшкодування шкоди, за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), обґрунтовуючи вимоги тим, що р/р № НОМЕР_1, відкритий на ФОП ОСОБА_3, з 2006 року знаходився під арештом. Незважаючи на арешт, відповідач безпідставно прийняв вимогу відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції (далі - ВДВС Сумського МУЮ) щодо списання коштів з вказаного рахунку на виконання судового наказу господарського суду Сумської області від 12 липня 2012 року № 14/196-09, та 14 листопада 2012 року незаконно списав кошти в розмірі 10 016 грн 70 коп. Посилаючись на порушення відповідачем вимог ст. ст. 1066, 1074 ЦПК України, Закону України «Про захист прав споживача», Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Інструкції про безготівкові розрахунки в України в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція), ОСОБА_3 просив зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» негайно зарахувати 11 700 грн на його р/р № НОМЕР_2 у Сумській філії ПАТ КБ «ПриватБанк», сплатити йому пеню в розмірі процентної ставки, встановленої банком за короткостроковими кредитами, за кожен день, починаючи з дня переказу коштів до дня повернення суми переказу на рахунок платника в розмірі 4 800 грн, 3 % річних - 600 грн, а також 17 500 грн у відшкодування моральної шкоди; стягнути належні йому кошти та завдані збитки згідно з розрахунком ціни позову в розмірі 34 600 грн та зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» негайно переказати йому зазначені кошти поштовим переказом на адресу: квартира АДРЕСА_1

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2014 року позов задоволено частково. Визнано незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів у розмірі 10 016 грн 70 коп. з рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_2. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 10 016 грн 70 коп. як безпідставно списані з рахунку № НОМЕР_2, а також 600 грн - 3 % річних. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 22 січня 2015 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2014 року скасовано в частині стягнення 3 % річних. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів у розмірі 10 016 грн 70 коп. рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2014 року змінено, викладено резолютивну частині рішення у наступній редакції: «Зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути на рахунок ФОП ОСОБА_3 № НОМЕР_2 помилково списані кошти в розмірі 10 016 грн 70 коп.». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій і задовольнити позов повністю.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Судами встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2005 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, їх син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишений проживати разом з матір'ю. Зі ОСОБА_3 стягнуто аліменти у розмірі ј частини заробітку на користь ОСОБА_4 на утримання сина до досягнення ним повноліття та аліменти у розмірі ј частини заробітку на дружину до досягнення дитиною трирічного віку.

На підставі вказаного рішення Зарічним районним судом м. Суми було виписано виконавчі листи № 2-1191 від 04 березня 2005 року .

Постановою державного виконавця ВДВС Сумського МУЮ від 07 вересня 2006 року накладено арешт на кошти ОСОБА_3 на рахунках в Сумській філії ПАТ КБ «ПриватБанку» в розмірі суми заборгованості, яка станом на 31 березня 2006 року становила 16 428 грн 28 коп. (а. с. 21).

Розпорядженням начальника ДВС у Ковпаківському районі м. Суми від 07 вересня 2006 року № 18-1028 постанову про накладення арешту на кошти боржника надіслано Сумській філії ПАТ КБ «ПриватБанк» для виконання, яка останнім отримано 26 вересня 2006 року та прийнята до виконання (а. с. 130, 131).

Постановою державного виконавця ВДВС Сумського МУЮ від 26 червня 2007 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 04 березня 2005 року № 2-1191 зупинено у зв'язку з тим, що ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 червня 2007 року оголошено розшук малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 22).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 березня 2007 року малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, передано для проживання з батьком - ОСОБА_3 (а. с. 25).

Постановою Ковпаківського ВДВС Сумського МУЮ від 19 липня 2011 року відкрито виконавче провадження № 28112928 з виконання наказу господарського суду Сумської області від 12 липня 2011 року № 14/196-09 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 67 729 грн 37 коп. на користь комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 1» (а. с. 26).

Постановою ВДВС Сумського МУЮ від 28 березня 2012 року у виконавчому провадженні № 28112928 накладено арешт на кошти, що належать ФОП ОСОБА_3 та знаходяться на рахунку Сумської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» в межах суми 66 813 грн (а. с. 27).

На підставі постанови про накладення арешту 05 листопада 2012 року ВДВС Сумського МУЮ надіслав Сумській філії ПАТ КБ «ПриватБанк» платіжну вимогу № 14/51 про перерахування зазначених коштів з рахунку ФОП ОСОБА_3

На підставі вказаної платіжної вимоги та у зв'язку з виконанням наказу господарського суду Сумської області від 12 липня 2011 року № 14/196-09 меморіальним ордером від 14 листопада 2012 року № 14-51 кошти в розмірі 10 016 грн 70 коп. були перераховані з рахунку ФОП ОСОБА_3 на депозитний рахунок ВДВС Сумського МУЮ (а. с. 28).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було безпідставно з порушенням вимог ст. ст. 1066, 1071, 1073 ЦК України та Інструкції, без дозволу клієнта, списано кошти з рахунку ФОП ОСОБА_3, що є підставою для покладення на відповідача обов'язку повернути на рахунок позивача помилково списану суму. Також суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України. Відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, суд виходив із недоведеності її завдання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що дії банку по списанню коштів є незаконними, що є підставою для зобов'язання відповідача повернути помилково списану суму на рахунок позивача, оскільки саме такий спосіб захисту передбачений п. 2.38 Інструкції. Відмовляючи в стягненні інфляційних збитків та 3 % річних, апеляційний суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України та покладення на банк відповідальності, передбаченої законодавством за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, оскільки помилково списані кошти знаходяться під арештом і власник рахунку не має можливості розпоряджатися ними на свій розсуд.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта передбачено ст. 1073 ЦК України, відповідно до якої у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 1.39 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» примусове списання - це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Тобто примусове списання коштів із рахунка клієнта на підставі рішення суду та виконавчих документів визначає обов'язок банку виконати судове рішення, прийняте за наслідком захисту прав стягувача щодо особи - володільця рахунка, незалежно від його волевиявлення.

Пунктами 32.3.2, 32.7 ст. 32 зазначеного Закону (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання, або внаслідок інших помилок банку, повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Аналогічне положення закріплено у п. 1.1.5.22 Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк».

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, кошти з рахунків клієнтів банки списують на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. Згідно з п. 5.3 гл. 5 Інструкції примусове списання коштів з рахунків ініціюють стягувачі на підставі виконавчих документів, виданих судами.

Крім того, відповідно до п. 5.4 Інструкції передбачено, що за необґрунтованість примусового списання коштів, недостовірність даних, зазначених у платіжній вимозі, стягувач несе відповідальність згідно із законодавством України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212, 213, 303, 316 ЦПК України на вказане уваги не звернув, не визначився із правовою нормою, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не встановив, зокрема, не перевірив, чи дотримано відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського рахунку та зазначених вимог законодавства щодо здійснення перерахування коштів з рахунку позивача за наявності (відсутності) розпорядження клієнта.

Також, відповідно до ст. 389 ЦК України не можуть бути витребувані від добросовісного набувача, зокрема, гроші.

Апеляційним судом не взято до уваги те, що банк не є набувачем спірних коштів, а такі перераховані на рахунок державної виконавчої служби з достатньою правовою підставою - на підставі наказу господарського суду Сумської області 12 липня 2011 року № 14/196-09 в справі за позовом комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня № 1» до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Крім того, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що на момент розгляду даної справи у апеляційному суді виконавчий лист № 2-1191 від 04 березня 2005 року, на виконання якого було накладено арешт на кошти ФОП ОСОБА_3, ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2015 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 22 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак