Справа № 396/2096/15-ц
Провадження № 2/396/696/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Кухарської Н.А.,

за участю секретаря - Стеценко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 11.02.2015 року позивач надала в борг на умовах договору позики власні кошти в сумі 1650 доларів США відповідачу ОСОБА_2, про що, остання, в присутності свідків написала письмову розписку. Відповідач, прийнявши борг відповідно до розписки, зобов»язалася повернути отримані кошти в строк до 11 серпня 2015 року. Однак, по минуванню строку повернення грошової позики, відповідач взятих на себе зобов»язань щодо поверення грошових коштів не виконала, у зв»язку з чим позивач просить стягнути з відповідача борг в національній валюті станом на дату подачі позову: 1650 доларів США x 21,185 = 34955,25 грн.

В ході розгляду справи представник позивача зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики грошових коштів в сумі 32836,75 грн., оскільки відповідач повернула позивачці 100 доларів США.

В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Відповідач в судовому засіданні зменшені позовні вимоги визнала в повному обсязі. Не заперечувала проти задоволення позову. Одночасно зазначила, що дійсно за розпискою отримала в борг грошові кошти в сумі 1650 доларів США. Частково борг погасила в сумі 100 доларів США, однак, в зв"язку зі скрутним матеріальним становищем, повернути решту боргу на даний час не може.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідвиши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того самого роду та такої самої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 20 лютого 2013року у справі № 6-163 цс12 та від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13.

Судом встановлено, що 11.02.2015 року позивач ОСОБА_1 надала в борг на умовах договору позики власні кошти в сумі 1650 доларів США відповідачу ОСОБА_2, про що, остання, в присутності свідків написала письмову розписку. Відповідач, прийнявши борг відповідно до розписки, зобов»язалася повернути отримані кошти в строк до 11 серпня 2015 року (а.с.90). Однак станом на день розгляду справи відповідач повернула борг лише в сумі 100 доларів США, решта суми повернена не була, що було підтверджено сторонами в ході розгляду справи.

Проаналізувавши текст наданої позивачем розписки, суд приходить до висновку, що між сторонами 11.02.2015 року виникли правовідносини на підставі договору позики. Відповідачем складено документ, який названо розписка, згідно з яким вона зобов'язувалась повернути грошові кошти до 11.08.2015 року. Позичальник свої зобов'язання не виконала, борг не повернула. Надана розписка є підтвердженням укладення договору позики в письмовій формі за отримані кошти в сумі 1650 доларів.

Так як, в установлений строк відповідачем не було повернуто борг, тому позивач правомірно вимагає від відповідача його повернення.

Відповідно до ст. 526, 1049 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та закону, тобто відповідач повинен був в установлений договором строк повернути грошові кошти на користь позивачів.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, тому посилання відповідача на те, що вона брала в борг кошти, однак щоб їх повернути на даний момент немає, не звільняють його від необхідності сплати боргу.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На день звернення до суду, тобто на 31.08.2015 року, курс, встановлений Національним банком України - 1 дол. США = 21,185 грн., що підтверджується довідкою (а.с.4-5).

Враховуючи, що кошти за договором позики передавалися у доларах США та ОСОБА_1 пред'явила позов про стягнення грошових сум у національній валюті - гривні, згодом зменшила позовні вимоги на 100 доларів США, в зв"язку з їх поверненням, суд вважає за необхідне стягнути борг за договором позики у розмірі 32836 грн. 75 коп. (1550 доларів США х 21,185 грн. =32836,75 грн.).

Враховуючи наведене, суд, виходячи з принципів розумності і справедливості, враховуючи характер укладеної угоди, ступінь вини відповідача, та оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, вважає необхідним позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість згідно договору позики в грошовому еквівалентіу сумі 32836,75 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.с.1), а тому з відповідача на користь позивача, з урахуванням зменшення позовних вимог в ході розгляду справи, - підлягає стягненню понесені судові витрати в сумі 328 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1167 ЦК України, ст. 8, 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, не працюючої, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 - на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 борг за договором позики грошових коштів від 11.02.2015 року у сумі 32836 (тридцяти двох тисяч восьмиста тридцяти шести) грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, не працюючої, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 - на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 328 (трьохсот двадцяти восьми) грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: Н. А. Кухарська