АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Гаращенка Д.Р.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2015р. по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Фін-Еко» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення грошової суми та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Фін-Еко» про припинення зобов'язання по договору поруки,

встановила:

у жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів у солідарному порядку 19 681 грн. 39 коп. заборгованості за кредитним договором.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 7 жовтня 2010р. уклав з ОСОБА_3 кредитний договір № 12270, відповідно до якого позичальник отримала кредит у сумі 12 000грн. та зобов'язалася погашати кредит та сплачувати проценти у розмірі 47% річних щомісячними платежами, а ОСОБА_1, як поручитель, взяла на себе зобов'язання відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_3, що випливають з кредитного договору.

Позивач стверджував, що позичальник порушує свої зобов'язання за кредитним договором, повністю кредит не повернула, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка складається із заборгованості по кредиту у сумі 11 333,21грн. та відсоткам у сумі 8348,18грн.

19 серпня 2014 року відповідач ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву про припинення зобов'язання по договору поруки, посилаючись на те, позивач не звернувся до поручителя з позовом протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання по кожному щомісячному платежу, а позичальник припинила погашати заборгованість з травня 2011р.

Рішенням суду від 14 травня 2015р. первісний позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 19 531грн. 39коп. та судовий збір у сумі 230грн., у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 19 631 гр. 39 коп., у задоволенні вимог до ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/10622/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Антипова Л.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
так як зобов'язання за договором поруки є припиненими, оскільки позичальник зобов'язання

за кредитним договором не виконувала з травня 2011р., однак позивач протягом шести

- 2 -

місяців не пред'явив вимоги до поручителя.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.135), у судове засідання свого представника не направив, клопотання про перенесення судового розгляду не подав, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судове засідання у відсутність представника позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 7 жовтня 2010р. між Кредитною спілкою «Фін-Еко» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 11270, відповідно до якого позичальник отримала 12 000грн. та зобов'язалася їх повернути та сплачувати проценти у розмірі 47% річних.

Пунктом 4 кредитного договору сторони погодили порядок погашення кредиту та нарахування/сплати процентів, яким передбачено, що кредитна заборгованість та сплата процентів повинна відбуватися щомісячними платежами 7 числа кожного місяця і останній платіж позичальник повинна внести 7 жовтня 2013р.

7 жовтня 2010р. між Кредитною спілкою «Фін-Еко» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 12270, відповідно до якого поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_3, що випливають із договору № 12270 від 7 жовтня 2010р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв'язку із чим виникла заборгованість, тому позичальник та поручитель несуть солідарну відповідальність, а підстав для визнання договору поруки припиненою не встановлено.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 553 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

- 3 -

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до п. 4.1. договору поруки, який укладено між позивачем та ОСОБА_1, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також коли кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явив позову до поручителя.

Враховуючи вищевикладені норми матеріального права, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, ОСОБА_3, а відтак і ОСОБА_1, первинно взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 7 жовтня 2013р., сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З наданої суду карточки платежів по гривневому кредиту встановлено, що боржником останній платіж внесено 17 травня 2011р., проте, і до даної дати боржником щомісячні платежі вносилися не у розмірі, визначеному графіком погашення заборгованості, тому позивач заявив позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 1 лютого 2011р. до 7 жовтня 2013р.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором

- 4 -

у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 7 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14.

Зазначені вимоги закону та правова позиція Верховного Суду України судом не були враховані, а тому висновки суду про те, що позивач пред'явив вимоги до поручителя у межах шестимісячного строку з моменту настання строку виконання основного зобов'язання не ґрунтуються на законі.

За таких обставин, суд першої інстанції неправильно застосовував норми матеріального права, а саме ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому рішення суду підлягає зміні.

Враховуючи вищевикладені норми матеріального права та правову позицію Верховного Суду України, яка є обов'язковою для суду відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, за договором поруки, який був укладений між позивачем та ОСОБА_1, порука припинилася стосовно щомісячних зобов'язань, які боржник повинна була сплатити до 7 квітня 2013р., так як даний позов пред'явлено 3 жовтня 2013р. Проте, порука стосовно щомісячних платежів за період з 7 квітня 2013р. по 7 жовтня 2013р. не є припиненою, тому ОСОБА_1 повинна нести разом із боржником ОСОБА_3 солідарну відповідальність за погашення цієї заборгованості у сумі 2 701грн. 30коп.

Доводи апелянта про припинення поруки у повному обсязі не ґрунтуються на нормах матеріального права, аналіз яких надано у рішенні суду, позивачем було змінено строк виконання основного зобов'язання пред'явленням даного позову 3 жовтня 2013р., тому підстав для визнання поруки припиненою по щомісячним платежам з 7 квітня 2013р. по 7 жовтня 2013р. судом не встановлено, а відтак суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Разом з тим, у порушення вимог ст. 88 ЦПК України, яка не передбачає можливості відшкодування понесених судових витрат у солідарному порядку, а у ч. 1 зазначено, що судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому рішення суду підлягає зміні і в частині стягнення з відповідачів у солідарному порядку судового збору. Так як частина задоволених позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1, складає 13% від всієї суми вимог, то з неї підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 29грн. 77коп.

- 5 -

Керуючись ст. ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2015р. змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

« позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Фін-Еко» 16 830грн. 09коп. заборгованості та 199грн. 63коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь кредитної спілки «Фін-Еко» 2 701грн. 30коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Фін-Еко» судові витрати у сумі 29грн. 77коп.»

В іншій частині рішення суду залишити без мін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: