АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

29 грудня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою у звязку із невиконанням грошового зобовязання

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про забезпечення позову від 15 жовтня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт і заборону на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 в межах заявленої в позові суми - 2 263 261 грн. 55 коп.

З даною ухвалою судді не погодився ОСОБА_3 та подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність ухвали судді, порушення норм процесуального права, апелянт ставить питання про її скасування й постановлення нової ухвали, якою відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову (а.с.40-42).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу судді скасувати та передати питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції, виходячи з наступного.

Так, хвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту, заборони відчуження нерухомого майна та заборони будь яким особам вчиняти дії спрямовані на відчуження зазначеного нерухомого майна у будь який спосіб, а також на реєстрацію виникнення, переходу, припинення речових прав на зазначене нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3, а саме:

- квартиру № 69, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, проспект Пушкіна будинок 67;

- будинок № 254, який розташований за адресою Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, вул. Залізнична;

- земельну ділянку площею 0,0810 га (кадастровий номер::02:001:0123), яка розташована за адресою: вул. Залізнична, 254, м. Підгороднє, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область;

- ? частину нежитлових приміщень в нежитловій будівлі літ.А-3, на першому поверсі приміщення 28,29,І, площею 43,6 кв.м., на третьому поверсі приміщення 41-57,ІІ, площею 827,9 кв.м., всього загальною площею 871,5 кв.м., які розташовані за адресою : Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул.. Героїв Сталінграду, будинок 24 м. (а.с.37).

Задовольняючи клопотання представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 про забезпечення позову, суддя 1 інстанції керувався ст.. ст.. 151-152 ЦПК України та посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, із вказаними висновками погодитись неможливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, ухвала про забезпечення позову постановляється відповідно до ст.. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Із ухвали вбачається, що при її постановленні суддя не врахував зазначені норми закону, не зясував вартості майна, яким було забезпечено позов, що свідчить про можливе порушення необхідної співмірності при застосуванні заходів забезпечення позову, вона фактично не має обґрунтування як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме таких видів забезпечення позову як арешт та заборона, до того ж одночасно, а має лише формальне посилання, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому суддею не враховано, що відповідно до п.5.6.1Інструкції про проведення виконавчих дій арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, і що застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт позивачем належним чином не вмотивовано, і може призвести до безпідставного вилучення майна, належного відповідачу, та заборони користуватись ним і передачу іншим особам.

За таких обставин та із урахуванням того, що суддею 1 інстанції вирішено питання забезпечення позову з порушенням норм процесуального права, ухвала судді підлягає скасуванню згідно із п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, з передачею питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції, відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про забезпечення позову від 15 жовтня 2015 року - скасувати та передати питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: