Номер провадження 4-с/643/7/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Поліщук Т.В.

при секретарі Чорноморець Т.Ю.

за участю представника заявника ОСОБА_1

представника Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2

представника зацікавленої особи ОСОБА_3

представника Московського ВДВС ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на дії державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2, начальника Московського ВДВС ХМУЮ про визнання дій та рішень незаконними, зацікавлена особа - ПАТ «ОСОБА_9 та Кредит», -

встановив:

Заявники звернулись до суду зі скаргою в остаточній редакції якої просять визнати незаконними, такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» рішення викладені в постановах від 13 листопада 2014 року про відкриття виконавчих проваджень ( ВП№ 45514880, ВП № 45514760, ВП № 45514653, ВП № 45514817)та в інших документах, що знаходяться у вказаних справах виконавчого провадження, що здійснені державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області ОСОБА_2, а саме: не зупинення виконавчого провадження після одержання ухвали суду про оскарження дій та рішень державного виконавця; акт від 28.11.2014 року без понятих; акт від 10.12.2014 року без понятих; постанови про примусове виконання та залучення працівників міліції; виконання судового рішення за актом від 16.12.2014 р..

Визнати незаконними, тобто що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» рішення начальника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області ОСОБА_10 викладені в постанові про відмову у відводі державного виконавця від 03.12.2014 року.

Скасувати постанови «про відкриття виконавчого провадження» від 13.11.2014 року ВП №. 45514817, ВП № 45514880, ВП № 45514760, ВП № 45514653 винесених державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ Харківської області Погосян В.В про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

В судовому засіданні ОСОБА_11 та представник ОСОБА_5 ОСОБА_1 скаргу підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Старший державний виконавець Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти скарги, зазначаючи, що всі її дії та рішення законними та обґрунтованими.

Представник зацікавленої особи АТ «Банк «ОСОБА_9 та Кредит» ОСОБА_12 заперечувала проти скарги, просила відмовити в її задоволенні, надала суду письмові заперечення, посилаючись на те, що всі дії та рішення державного виконавця Погосян В.В. є законними та обґрунтованими. Додатково зазначила, що при складанні актів державним виконавцем 28.11.2014 року, 10.12.2014 року та 16.12.2014 року вона була присутня, оригінал своєї довіреності надавала ОСОБА_2 для огляду, чим підтверджувала свої повноваження як представника стягувача.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, оглянувши оригінали виконавчих проваджень, вважає, що скарга задоволенню не підлягає при цьому виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2013 року позов задоволено, вирішено виселити ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 47-48).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01.07.14 за № 643/12114/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5 відхилено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.12.13 залишено без змін (а.с. 43-46).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 15.10.14 касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 відхилено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.12.13 та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01.07.14 залишено без змін (а.с. 39-42).

На виконання зазначеного рішення суду стягувачу були видані чотири виконавчих листа.

13.11.14. року державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень № 45514880 стосовно боржника ОСОБА_5, № 45514817 стосовно боржника ОСОБА_6, № 45514760 стосовно боржника ОСОБА_7, № 45514653 стосовно боржника ОСОБА_8 (а.с. 7-10).

Скаржники вказують на незаконність, на їх думку, постанов про відкриття виконавчих проваджень №№ 45514880, 45514817, 45514760,45514653 посилаючись на вимоги ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у ст. 18 цього Закону встановлені вимоги щодо виконавчого документа, у даному випадку виконавчим документом є виконавчі листи, а не постанови про відкриття виконавчих проваджень, а у виконавчих листах зазначені усі обовязкові реквізити, передбачені ст.18 цього Закону.

У разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом , вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Не зазначення у постановах про відкриття ІНН не є підставою для визнання постанов про відкриття незаконною та їх скасування .

Скаржник зазначає, що до переліку боржників включено й малолітню особу, яка має часткову цивільну дієздатність лише у відповідності до вимог ст. 31 ЦК України, тобто не є субєктом виконання судового рішення, але Московським районним судом м. Харкова прийнято рішення про виселення окрім інших осіб також й ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пунктом 1 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року надано роз'яснення згідно яких відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Частина 1 ст.7 та ч.2 ст.8 Закону України "Про виконавче провадження" прямо визначають, що учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності суб'єкти господарювання. Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Наведені норми закону не обмежують вік особи, яка може бути стороною (у даному випадку боржником) виконавчого провадження.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. При цьому, зважаючи на зміст ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 242 Цивільного кодексу України, малолітні особи реалізують свої права та виконують обов'язки, пов'язані з виконавчим провадженням, через своїх законних представників (зокрема, батьків, усиновлювачів, опікунів).

Відповідно до п 2.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом МЮУ 02.04.12 №512/5, залучення органів опіки та піклування відповідно до покладених на них повноважень обовязково здійснюється при виконанні рішень про відібрання дитини, а також у разі необхідності забезпечення прав та інтересів дітей та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування).

Залучення в даному випадку органу опіки та піклування не було обовязковим для державного виконавця, оскільки ОСОБА_5 діє в інтересах ОСОБА_8, як законний представник.

Таким чином права ОСОБА_6 не порушені, оскільки дитина мешкала разом з його законним представником - матірю ОСОБА_5, що підтверджено довідкою з місця мешкання про склад сімї та реєстрацію.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з яким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. Вся кореспонденція, у тому числі і постанови про відкриття виконавчих проваджень, направлялась державним виконавцем за місцем реєстрації та мешкання дитини та його законного представника, таким чином права дитини не були порушені.

Крім того, скаржник зазначає в якості порушення державного виконавця і відкриття чотирьох виконавчих проваджень, що на його думку є порушенням вимог ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». В рішенні Московського районного суду м. Харкова зазначено про виселення чотирьох осіб з квартири АДРЕСА_2. Стосовно чотирьох осіб судом видані чотири виконавчих документа, в кожному з яких зазначений один боржник, державним виконавцем стосовно кожного боржника відкрито окреме провадження, що передбачено законодавством.

Стосовно тверджень скаржників, щодо біженців з зони АТО, що зареєстровані у відповідному реєстрі біженців в Харківській області обласній державній адміністрації, які проживають у квартирі № 169 і не підлягають виселенню, як вважає скаржник, бо на це немає рішення суду.

Так, відповідно до вимог п. 4 ст.78 Закону України «Про виконавче провадження» виселення полягає у звільненні приміщення,зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. При проведенні державним виконавцем виконавчих дій з виселення боржників, яке відбулося 16.12.14 року за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 54-А. кв. 169, ніяких біженців з зони АТО в зазначеній квартирі не було. Виселення проводилось в присутності понятих, представників стягувача та органів внутрішніх справ, тому ці посилання скаржників в судовому засіданні не знайшли підтвердження.

Щодо складання державним виконавцем актів від 28.11.14 та від 10.12.14 без понятих, що на думку скаржника є порушенням, відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена обовязкова присутність понятих при проведенні виконавчих дій у разі вчинення виконавчих дій, повязаних з примусовим входженням до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернуто стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі: до житлових будинків та квартир для забезпечення примусового виселення з них та вселення в них: до будинків, квартир та інших приміщень , в яких перебуває дитина, яка має бути передана іншим особам відповідно до рішення суду: під час проведення огляду, арешту, вилучення і передачі майна. В усіх інших випадках присутність понятих не є обовязковим.

Стосовно повідомлення про проведення виконавчих дій, які були призначені на 16.12.14 року о 10-00 годин за адресою АДРЕСА_3 державний виконавець Погосян В.В. зазначила, виправлення дати з 19.12.2014 року є технічною опискою та те, що боржники повідомлялися в телефонному режимі про проведення виконавчих дій 16.12.2014 року, даний факт було також підтверджено в судовому засіданні ОСОБА_8.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_3 зазначила, що повідомлялася державним виконавцем про проведення виконавчих дій на 16.12.2014 року.

Окрім цього, скаржник зазначає про незаконність дій державного виконавця з невиконання вимог з зупинення виконавчого провадження у звязку з оскарженням дій та рішень державного виконавця при отриманні нею ухвали суду про відкриття провадження по розгляду скарги на дії державного виконавця.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» зазначені обставини, що зумовлюють обовязкове зупинення виконавчого провадження, в якої відсутні таки обставини як оскарження дій державного виконавця, при наявності яких виконавче провадження обовязково зупиняється. В п.5 цієї статті зазначено про обовязкове зупинення у разі прийняття судом до розгляду скарги на постанову органу(посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення. Державна виконавча служба не є органом, уповноваженим розглядати справи про адміністративні правопорушення, таким чином, в даному випадку виконавче провадження не підлягало зупиненню.

Стосовно заяви ОСОБА_8 про відвід державного виконавця Погосян В.В., постановою начальника Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_10 від 03.12.2014 року відмовлено у відводі. Підстав для скасування вказаної постанови суд не вбачає, оскільки вона є обґрунтованою.

З заявами про визнання виконавчих листів, такими що не підлягають виконанню сторони до суду не зверталися, підстави у відмові у відкритті виконавчого провадження, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» у державного виконавця були відсутні.

В судовому засіданні встановлено, що рішення суду від 11.12.2013 року виконано добровільно, про що також свідчать матеріали справи, а саме акти від 16.12.2014 року та постанови про закінчення виконавчих проваджень від 16.12.2014 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України, судові витрати повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги.

Таким чином, суд стягує судові витрати з заявників на користь держави.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд -

ухвалив:

В задоволені скарги ОСОБА_5, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на дії державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_2, начальника Московського ВДВС ХМУЮ про визнання дій та рішень незаконними, зацікавлена особа - ПАТ «ОСОБА_9 та Кредит» відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь держави судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було винесено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання її копії.

Суддя Т.В. Поліщук