Справа № 212/770/2012 Провадження № 22-ц/772/2841/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого : Чуприни В.О.

Суддів : Оніщука В.В., Медвецького С.К.

При секретарі : Франчук О.П.

За участю : представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 по довіреності ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду Вінницької області від 05 квітня 2012 року, встановила :

Рішенням Ленінського районного суду Вінницької області від 05.04.2012 р. вказаний позов задоволений: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 167 333,00 доларів США, що еквівалентно 1 336957,20 грн. за розпискою від 01.11.2010 р., а в іншій частині позовних вимог (в частині стягнення відсотків в сумі - 87 760,12 доларів США) відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2 239,76 грн. судового збору.

31.08.2015 р. представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5, бувшої дружини відповідача ОСОБА_5, яка не приймала участі у справі, однак наголошує на вирішенні судом питань про її права та обовязки, звернувся з апеляційною скаргою та, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, які мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення Ленінського районного суду Вінницької області від 05.04.2012 р. та винесення нового рішення, яким задовольнити позов частково.

У стислому вигляді скарга ОСОБА_5 обґрунтовується тим, що суд не залучив її співвідповідачем, хоча відповідач ОСОБА_4 укладав договір позики в інтересах сімї і це прямо стосується матеріальних інтересів апелянта. Окрім того, судом першої інстанції була стягнута сума у перерахунку гривні до долара США не на момент ухвалення рішення - 05.04.2012 р., а згідно довідки управління НБУ у Вінницькій області від 13.01.2012 р. по курсу - 7,9898, що безпідставно збільшило суму заборгованості.

Заперечуючи скаргу з підстав її необґрунтованості, позивач ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Справа судом апеляційної інстанції розглядалась у відсутності відповідача ОСОБА_4, особи, що подала скаргу та безпосередньо ОСОБА_5, які повідомлялись про час та місце слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.11.2010 р. ОСОБА_2 за розпискою позичив ОСОБА_4 кошти в сумі 167 333 доларів США з умовою їх повернення до 25.04.2011 р.

Оскільки у визначений строк та на день розгляду справи у суді борг відповідачем повернутий не був, судом, з підстав часткової доведеності позову та у відповідності норм матеріального права, які безпосередньо регламентують правовідношення за договором позики (ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України), норм зобовязального права та наслідків порушення зобовязання, вирішено стягнути з ОСОБА_4А на користь ОСОБА_2 основну суму боргу у розмірі 167 333 доларів США, що еквівалентно 1 336 957,20 грн. (відповідно до довідки Управління НБУ у Вінницькій області від 13.01.2012 р. № 13-013/172, офіційний курс гривні, встановлений НБУ 798,98 грн. за 100 доларів США).

Апеляційний суд Вінницької області, залишаючи ухвалою від 06.02.2014 р. без змін вказане рішення суду першої інстанції, визнав його законним і обґрунтованим, в тому числі й щодо висновку про необхідність стягнення суми боргу з ОСОБА_4 (т.1 а.с.204-205).

Покликання в апеляційній скарзі стосовно незалучення співвідповідачем ОСОБА_5, яка у час укладення спірного договору позики являлась дружиною відповідача ОСОБА_4, слід визнати необґрунтованими, оскільки за змістом ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого із подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї створює обовязки для другого із подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Зачеплені питання співучасті, а отже й майнової відповідальності, і не мали б бути зясовані судом першої інстанції, оскільки договір позики не є правочином щодо розпорядження майном зі сторони позичальника, тому письмової згоди іншого з подружжя позичальника не потребує.

Проте, у всякому випадку у теперішній стадії процесу апеляційний суд не має процесуальних повноважень, ні щодо скасування рішення та передачі справи на новий розгляд для зясування зачеплених питань стосовно співучасті, ні щодо безпосереднього залучення апелянта стороною у виниклому спорі з договору позики.

Доводи про неправильний перерахунок стягнутої суми у гривнях, а саме не на момент ухвалення рішення 05.04.2012 р. (курс був 798,79 за 100 доларів США), а відповідно довідки Управління НБУ у Вінницькій області від 13.01.2012 р. (курс 798,98 грн. за 100 доларів США), що безпідставно збільшило суму заборгованості, залишаються поза увагою з огляду наступного.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦУК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Саме така правова позиція прийнята у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 р. у справі № 6-79 цс14.

Дійсно, суд не урахував розяснень п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 18.12.2009 р., № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» стосовно наведення у рішенні розрахунку стягнутої грошової суми в доларах США з переведенням іноземної валют в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Проте, помилка суду у визначенні розміру перерахунку еквівалентної суми доларів США в гривні України (за одну гривню 7,987900 долара США) з різницею у 317,93 грн. (1 336957,20 грн. 1 336 639,27 грн.), не може вважатись значимою у виниклому спорі, оскільки ч. 2 ст. 533 ЦК України (валюта виконання грошового зобовязання) передбачено, що у випадку визначення у зобовязанні грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу (вочевидь фактичного виконання), якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин, слід визнати, що вищенаведені порушення не дають підстави для скасування з формальних міркувань справедливого по суті рішення суду, а відтак ухвалене рішення залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Ленінського районного суду Вінницької області від 05 квітня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_7

Судді : /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

З оригіналом вірно: