У х в а л а

30 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Гуменюка В.І.,Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24 березня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 4 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2014 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 24 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено, постановлено: стягнути з нього на користь ОСОБА_5 борг у розмірі 46 тис. 577 грн,

3% річних в розмірі 1 тис. 615 грн 52 коп., інфляційні витрати в розмірі

5 тис. 263 грн 20 коп.; у задоволенні його зустрічних позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2015 року його касаційну скаргу відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалу суду касаційної інстанції, рішення суду першої інстанції - залишити в силі, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статей 1046, 1047, 1051 Цивільного кодексу України (далі - ЦК Укарїни).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13),

від 2 липня 2014 року (справа №6-79цс14).

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову та відмову в зустрічному позові, апеляційний суд, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_5 доведено факт укладення договору позики з ОСОБА_4, а також факт того, що у зв'язку з невиконанням останнім обов'язку повернення позики протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про повернення позики, позовні вимоги про стягнення боргу, 3% річних та інфляційних нарахувань є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, сума боргу не заперечувалась відповідачем.

У наданих для порівняння:

- постанові від 18 вересня 2013 року суд дійшов висновку про те, що з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суди повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Суд касаційної інстанції не врахував, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику; не визначився, який саме документ складений відповідачем - договір позики чи розписка про отримання від позикодавця грошових коштів, та не встановив справжньої правової природи зазначеного документа, незалежно від його найменування;

- постанові від 2 липня 2014 року Верховний Суд України керувався тим, що визначаючи характер правовідносин сторін та справжній зміст письмового документа, касаційний суд залишив поза увагою доводи відповідача про те, що на звороті розписки міститься запис про погашення ним періодичними платежами боргу та плати за його користування відповідно до умов договору.

Отже, зміст наданих для порівняння постанов Верховного Суду України не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у цих постановах висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24 березня

2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
В.І. Гуменюк
Я.М. Романюк