АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2014 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2010 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі - боржник і поручитель, належним чином не виконують зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 15 квітня 2010р. утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з них у солідарному порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2014 р. позов задоволено.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість у сумі 164 521 грн. 79 коп., витрати по сплаті судового збору, в сумі 1645 грн. 21 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

За результатами поданої ОСОБА_2 апеляційної скарги, з урахуванням ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 21 серпня 2014р. /а.с.83-87 т.2/ та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 грудня 2015р. /а.с.127-128 т.2/ рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищезгадане рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що її не було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового розгляду справи, що є порушенням її права на судовий захист, а також суд не взяв до уваги, що позивач не надсилав їй повідомлення про дострокове повернення споживчого кредиту й ухвалив рішення без належного аналізу розрахунку суми заборгованості та неврахування того, що строки нарахування пені повинні обраховуватись відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України, а саме - протягом 6 місяців.

Колегія суддів, заслухавши представника ОСОБА_1, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 грудня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено договір «Автопакет» №163/П/20/2007-840, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 23 318, 81 доларів США на придбання автотранспортного засобу, зі сплатою 11,15 % річних, строком повернення не пізніше 18 грудня 2012 року.

Для забезпечення належного виконання зобов'язання згідно з п. 3.1.1 договору «Автопакет» відповідач ОСОБА_2 передав у заставу придбаний автотранспортний засіб.

У якості забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 свої зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, комісії, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених договором «Автопакет», відповідач ОСОБА_1 поручилася солідарно та в повному обсязі відповідати перед позивачем за неналежне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, що витікають з договору «Автопакет».

Відповідно до п.п. 2.2.1, 2.2.2 та 2.2.3 договору «Автопакет» ОСОБА_2 зобов'язався щомісячно до 18 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 510, 92 доларів США.

Однак відповідачі кредитний договір і договір поруки не виконують, кредит та відсотки за його користування не сплачують, у зв'язку з чим станом на 15.04.2010 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 20 756, 44 доларів США (164 521, 79 грн.), яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 18 586, 08 доларів США (147 318, 85 грн.), простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 1 360, 18 доларів США (10 781, 16 грн.)

Згідно з п. 5.1 договору «Автопакет» за прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Відповідно до вказаного пункту договору банком нарахована пеня на суму 810,19 доларів США, що становило на час розрахунку 6 421 грн. 79 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, у передбачений строк борг не повернув, та враховуючи, що поручителем за договором виступає ОСОБА_1, яка несе солідарну відповідальність за неналежне виконання умов кредитного договору, суд дійшов до висновку про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості в розмірі 164 521 грн. 79 коп.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними, обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона не була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому не мала можливості скористатись своїми процесуальними правами та вжити заходів до захисту своїх законних інтересів колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що суперечать матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, з даною позовною заявою ПАТ КБ «Надра» звернувся 16 червня 2010 року. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2010 року позовні вимоги банку були задоволені /а.с. 33-36 т. 1/.

У подальшому, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 неодноразово подавали апеляційні скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2010 року про відкриття провадження.

Ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 05 червня 2012 року ОСОБА_2 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою від 19 березня 2012 року на ухвалу про відкриття провадження по справі.

03 липня 2012 року з аналогічною апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_1, якій ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2012 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

15 жовтня 2012 року ОСОБА_1 повторно звернулась з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження від 16 червня 2010 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 січня 2013 року у відкритті апеляційного провадження було відмовлено.

29 січня 2013 року з аналогічного змісту апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_2, якому ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

У подальшому ОСОБА_2 неодноразово звертався з апеляційними скаргами на ухвалу суду про відкриття провадження, а 11 грудня 2013 року повторно відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

Як вбачається з реєстру відправлення рекомендованої кореспонденції Шевченківським районним судом м. Києва від 13 січня 2014 року, відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлялись повістки про виклик в судове засідання на 27 січня 2014 року, які відповідачі отримали 17 січня 2014 року, що підтверджується електронним повідомленням інформації про наявність та стан пересилання поштових відправлень УДППЗ «Укрпошта» /а.с. 33-35, т. 2/.

Отже, про розгляд справи в судовому засіданні 27 січня 2014 року відповідач ОСОБА_1 повідомлялась належним чином, а тому доводи щодо порушення судом її процесуальних прав є необґрунтованими.

Твердження про те, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору, а сума заборгованості є завищеною - безпідставні.

Обґрунтованих доводів щодо неправильності нарахування заборгованості по процентах станом на 15 квітня 2010 року на загальну суму 1360 доларів США 18 центів апеляційна скарга також не містить, власного розрахунку заборгованості, який ОСОБА_1 вважає правильним, нею в суд не подано.

Додаткові письмові пояснення, які у ході судового засідання надано представником ОСОБА_1 та які містять дані про погашення суми заборгованості станом вже після 15 квітня 2010 року, тобто дати, на яку банком проведено нарахування заборгованості, по справі правового значення не мають.

Відповідно до матеріалів справи, позивач, звертаючись у суд у червні 2010р. з позовом, просив стягнути з відповідачів кредитну заборгованість, яка станом на 15 квітня 2010р. становила 20 756, 44 доларів США, що у співвідношенні до національної валюти становило 164 521грн. 79 коп.

Під час провадження справи в суді першої інстанції змін та доповнень до позову фінансовою установою не вносилось.

З урахуванням наявного у справі розрахунку та долучених до справи доказів, районний суд обґрунтовано визнав визначену банком суму заборгованості правильною й стягнув з боржників у солідарному порядку.

Посилання представника ОСОБА_1 про неврахування позивачем внесених ОСОБА_2 платежів 15 липня 2009р. в сумі 500 дол. США., а 11 березня 2010р. - 300 дол. США, копії квитанцій у підтвердження чого було долучено до справи в суді апеляційної інстанції - необґрунтовані, остільки вони спростовуються даними, відображеними у долученому до справи розрахунку заборгованості та свідчать про їх обрахування під час визначення суми заборгованості за кредитним договором /а.с.6,7/ .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для сумнівів у правильності наведених позивачем розрахунків заборгованості не вбачається.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.4.2.5 договору «Автопакет» банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій , якщо позичальник несвоєчасно чи не у повному обсязі сплатив черговий платіж.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання позичальником умов кредитного договору та припинення ним сплати платежів по кредиту, в позивача на час звернення до суду у червні 2010 року були наявні правові підстави для стягнення простроченої заборгованості та дострокового стягнення частини кредиту, що залишилась, а також нарахованих процентів.

Крім того, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для дострокового стягнення кредиту колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору строк повернення кредиту минув 18 грудня 2012 року.

Доводи відповідачки про необхідність застосування норм Господарського кодексу України щодо строку позовної давності для нарахування пені також є безпідставними, оскільки між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Посилання ОСОБА_1 на не проведення судом першої інстанції судово-бухгалтерської експертизи колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки протягом розгляду справи в суді у період 2011 - 2013 роки таке клопотання відповідачем та її представниками не заявлялось.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №2610/1799/12

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4896/2015

Головуючий у суді першої інстанції: МалинниковО.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.