Справа № 344/3730/14-ц
Провадження № 22-ц/779/29/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Гавриляк Є.М.

сторін: представника відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" Рокетської С.В., представника позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк)", Івано-Франківської філії ПАТ КБ "ПриватБанк про розірвання кредитних договорів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3" на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

19.03.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 27.08.2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ним було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит в розмірі 36 000 доларів США та 12 150 доларів США. Цього ж дня було укладено кредитний договір, за умовами якого надано кредит в розмірі 9 000 доларів США. 29.08.2007 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, згідно якого було забезпечено виконання вимог кредитних договорів, а саме - передано в іпотеку двохкімнатну квартиру по АДРЕСА_1. 27.11.2012 року власником квартири, що була предметом іпотеки, було укладено договір

2

купівлі-продажу за ціною 116 250 грн., і кошти перераховані відповідачу позивачем на погашення боргу за кредитними договорами.

Просив задовольнити позов, з посиланням на ст.ст.652, 653 ЦК України розірвати вищезазначені кредитні договори від 27.08.2007 року та з 21.09.2011 року, припинити нарахування відсотків.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.11.2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону.

Вказав, що станом на день звернення до суду ним фактично частково виконано зобов'язання за кредитними договорами, адже грошові кошти від продажу квартири перераховано відповідачу, однак Банком нараховано позивачу суму заборгованості за весь період часу.

Зазначає, що за кредитними договорами ним отримано від Банку 45 000 доларів США, від реалізації іпотечного майна частково оплачено кредит на суму 25 000 доларів США та близько 14 000 доларів США оплачено протягом двох років. Тобто, в загальному сплачено Банку основного боргу на суму 39 000 доларів США. З листа відповідача вбачається, що банком на залишок боргу в розмірі 6 000 доларів США нараховано борг, що перевищує в десятки разів суму отриманих грошових коштів, що є неприпустимим та вказує на необхідність розірвання судом кредитних договорів.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення не з'ясував всіх істотних змін обставин, які давали підстави для розірвання кредитних договорів, та на які посилався позивач та його представник. Під час укладення договору позивач не міг запобігти виникненню світової фінансової кризи. Враховуючи всі обставини, які склалися, а саме - значне зростання курсу долара США по відношенню до гривні, позивач не в змозі у даний період сплачувати кредитні кошти.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 27.08.2007 року між ЗАТ КБ

3

"Приватбанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк") в особі керівника Івано-Франківської філії ЗАТ КБ "Приватбанк", та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № IFIWG100000259DSL, за умовами якого надано кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 36 000 доларів США та 12 150 доларів на сплату страхових платежів, зі сплатою 1% на місяць (12% річних) на суму залишку боргу, та щомісячно в період сплати 0,2% від суми виданого кредиту (а.с.7-11).

Сторони підтвердили, що позичальником за умовами даного договору отримано тільки 36 000 доларів США, тобто, інша сума на сплату страхових платежів - 12 150 доларів США не видавалась кредитором та не отримувалась позичальником.

Цього ж дня було укладено і кредитний договір IFIWG200000259DSL, за умовами якого позивачу було надано кредит в розмірі 9 000 доларів США, на тих самих умовах (а.с.12-16, 73)ю Кошти видані кредитором та отримані позичальником, що підтвердили сторони.

29.08.2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" в особі керівника Івано-Франківської філії ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_5, як іпотекодавцем, та ОСОБА_3, як позичальником, було укладено договір іпотеки, згідно умов якого було забезпечено виконання вимог кредитних договорів, а саме - передано в іпотеку двохкімнатну квартиру по АДРЕСА_1 (а.с.17-19).

27.11.2012 року власником квартири, що була предметом іпотеки, було укладено договір купівлі-продажу за ціною 116 250 грн. і кошти в сумі 25 000 доларів США перераховано Банку позивачем на погашення боргу за кредитними договорами (а.с.23-25, 67-68).

Відповідно до вимог ст. 651 та ч. 5 ст. 653 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Якщо договір розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

4

Позивач зазначає, що підставами для розірвання кредитного договору, укладеного між ним та відповідачем, є такі умови, які вказані в ч.2 ст.652 ЦК України, а саме: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане і виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч.2 ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлений частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1)в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане ;

2) зміна обставин зумовлена причина нами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3 ) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4 ) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Позивач, вказавши умови для розірвання кредитного договору, які зазначені в ст.652 ч.2 п.1 та п.3 ЦК України, не довів і непідтвердив доказами.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у позові ОСОБА_3 до ПАТ КБ "Приватбанк" про розірвання кредитного договору слід відмовити, оскільки ті умови, які позивач вказав в позовній заяві та які вказані вст.652 ч.2 п.1 та п.3 ЦК України, не довів доказами, а інші умови, які передбачені ст.652 ч.2 п.2 та п. 4 ЦК України, взагалі відсутні.

В той же час, законодавець встановив в ст.652, ч.2 ЦК України , що розірвання договору можливе за наявності одночасно всіх умов, які вказані в цій статті.

Відповідно до вимог ч.2, ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку.

Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з

5

додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3" відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 листопада 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко