Номер провадження: 22-ц/785/1654/15
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2014р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб - ОСОБА_4, ПАТ "ОТП Банк" в особі регіонального відділення ПАТ "ОТП БАНК" в м. Одесі про припинення права власності на частку у спільному майні та стягненні компенсації за частку у власності та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб - ОСОБА_4, ПАТ "ОТП Банк" в особі регіонального відділення ПАТ "ОТП БАНК" в м. Одесі, Головного управління юстиції в Одеській області, Головного державного виконавця ГУЮ в Одеській області - Щеглової Є.В., представника відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про припинення права спільної часткової власності на частину транспортного засобу, стягнення грошової компенсації вартості автомобілю, визнання права власності на автомобіль та усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення автомобілів з-під арештів,-

встановила:

21 березня 2014р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2, за участю третіх осіб - ОСОБА_4, ПАТ "ОТП Банк" в особі регіонального відділення ПАТ "ОТП БАНК" в м. Одесі, в якому просила суд:

- припинити право спільної часткової власності її, ОСОБА_3, на 1/2 частину автомобіля марки "MITSUBISHI COLD", 2007року випуску, державний номер НОМЕР_1;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь в порядку компенсації вартості 1/2 частини вищевказаного автомобіля в розмірі 26339грн.;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на вказаний автомобіль.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказала, що їй на праві власності належить автомобіль марки "MITSUBISHI COLD", 2007р.в., придбаний за час шлюбу зі ОСОБА_2 Зазначений автомобіль був придбаний ними з залученням кредитних коштів, на підставі кредитного договору № CL-500/063/2007, укладеного між нею та ПАТ "ОТП Банк" на строк до 30 жовтня 2014р. Кредит погашався за сумісні кошти подружжя.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2011р. з неї на користь третьої особи - ОСОБА_4 було стягнуто матеріальну та моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я внаслідок ДТП і на підставі вказаного рішення було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на спірний автомобіль, тому що він належить саме їй на праві власності. Крім того, за фактом скоєння нею ДТП під час кримінального провадження ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 січня 2014р. було також накладено арешт на вищевказаний автомобіль та прийнято рішення про направлення його на арешт майданчик УДАЇ ГУМВС України в Одеській області.

Позивачка вказала, що у зв'язку з викладеними обставинами подальше спільне володіння і користування автомобілем є неможливим, у зв'язку з чим відносини між нею та відповідачем погіршилися, а у неї немає фінансової можливості сплачувати кошти за погашення кредиту, тому вона вимушена звернутися з наступним позовом до суду.

ОСОБА_2 визнав позов ОСОБА_3 та звернувся з позовом до ОСОБА_3, з залученням третіх осіб - ОСОБА_4, ПАТ "ОТП Банк" в особі регіонального відділення ПАТ "ОТП БАНК" в м. Одесі, який остаточно уточнив, просив суд:

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/2 частину автомобіля марки "MITSUBISHI COLD", 2007року випуску, державний номер НОМЕР_1;

- стягнути з нього ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в порядку компенсації вартості 1/2 частини вищевказаного автомобіля в розмірі 26339грн.;

- визнати за ним ОСОБА_2 право власності на вказаний автомобіль;

- усунути перешкоди у здійсненні права власності на вказаний автомобіль шляхом звільнення автомобіля з-під арешту, накладеного 03.02.2010р. Іллічівським міським судом Одеської області, арешту накладеного 25.02.2010р. ВДВС м. Іллічівська Одеської області, арешту накладеного 10.02.2012р. ВДВС Іллічівського МУЮ м. Іллічівська Одеської області, арешту накладеного 11.02.2012р. ВДВС Іллічівського МУЮ м. Іллічівська Одеської області, арешту накладеного 23.03.2012р. року ВПВР ГУЮ в Одеській області, арешту накладеного 19.06.2012р. ВДВС Іллічівського МУЮ м. Іллічівська Одеської області, арешту накладеного 28.01.2014р. Іллічівським міським судом Одеської області.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав, що він з 23 серпня 2002р. по 30 квітня 2013р. перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_3 В період спільного життя ними був придбаний спірний автомобіль.

Згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 липня 2013р. було визнано право спільної часткової власності за ним та відповідачкою на рухоме майно, а саме по 1/2 частині автомобілю за кожним.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2011р. зі ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_4 шкоду в розмірі 171471грн.78коп. Вказаний борг непогашений, а тому спірний транспортний засіб, що на теперішній час зареєстрований за ОСОБА_3 арештований різними судовими рішеннями, а також арешти накладені різними відділами державних виконавчих служб України, та ухвалою Іллічівського міського суду від 24 січня 2014р. знову було накладено арешт на даний автомобіль з направленням транспортного засобу на тимчасове зберігання на штрафний майданчик.

Позивач ОСОБА_2 вказав, що з урахуванням вищевказаних обставин, подальше спільне володіння та користування автомобілем є неможливим та накладення арешту на автомобіль перешкоджає йому реалізувати своє право власності на автомобіль, а саме: він не може зареєструвати майно, яке належить йому, не може здійснювати права щодо розпорядження цим майном, тому вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 свої позовні вимоги підтримала, визнала позовні вимоги ОСОБА_2

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та врахувати, що накладення арештів на автомобіль є безпідставним, оскільки автомобіль належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному, що ОСОБА_2 не має ніяких зобов'язань перед ОСОБА_4, втрата його частки майна у рахунок погашення зобов'язань ОСОБА_3 є протиправним припиненням його права власності, так як відповідно до вимог ст.73 СК України, за зобов'язанням одного з подружжя стягнення може бути накладене лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі, то автомобіль повинен бути звільнений з під арешту в повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_4 і його представник просили у задоволені позову відмовити та вказали, що 29 грудня 2005р. з вини ОСОБА_3 було скоєно ДТП, на його користь зі ОСОБА_3 була стягнута шкода в сумі 171471грн.78коп. ще за рішенням суду від 06 грудня 2011р., від сплати вказаної шкоди ОСОБА_3 ухиляється.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2014р. у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_2 - відмовлено в повному обсязі (а.с.152-154).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції в порушенні вимог матеріального і процесуального права відмовлено у задоволені позову (а.с.158-161, 164-169).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, третю особу ОСОБА_4, його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовивши у задоволені позову ОСОБА_3 і ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов до висновку, що фактично немає правових підстав для задоволення, заявлених ними позовних вимог.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, який відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що з 23 серпня 2002р. по 30 квітня 2013р. сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі. В період спільного життя сторони придбали за кредитні кошти автомобіль марки "MITSUBISHI COLD", 2007року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01 липня 2013р. було визнано право спільної часткової власності за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 по 1/2 частині вказаного автомобілю за кожним.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2011р. зі ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_4 шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 171471грн.78коп. Вищевказаний борг непогашений, а тому спірний транспортний засіб, що на теперішній час зареєстрований за ОСОБА_3 арештований різними судовими рішеннями, а також арешти накладені різними відділами державних виконавчих служб України, та ухвалою Іллічівського міського суду від 24 січня 2014р.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спірному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть шкоди інтересам співвласникам та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок.

В контексті даної правової норми позов відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України може бути задоволений лише за умови, що на момент постановлення рішення позивач (ОСОБА_2.) вніс на депозитний рахунок вартість частки, про припинення права на яку було заявлено позов.

Судом першої інстанції ухвалою суду від 29 травня 2014р. було частково задоволено клопотання представника ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд дозволив ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Одеській області грошові кошти в розмірі -26339грн., але на момент ухвалення рішення суду, ОСОБА_2 ухвалу суду не виконав.

Правових підстав для задоволення такого клопотання на стадії розгляду справи в апеляційній інстанції не має.

Судова колегія вважає, що позовні вимоги, як вони були заявлені ОСОБА_3 і ОСОБА_2 взагалі не можуть бути задоволені з урахуванням обставин по справі, які пов'язані з борговими зобов'язаннями ОСОБА_3 Банку і ОСОБА_4, оскільки передача спірного автомобіля у власність ОСОБА_2 позбавить виконавчу службу виконати вимоги за борговими зобов'язаннями ОСОБА_3 за рахунок спірного автомобіля, який на даний час зареєстрований на її ім'я і їй належить 1/2 частина вказаного автомобіля.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 1 і 2 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про право власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано роз'яснено право ОСОБА_2 вирішити питання про сплату грошової компенсації за належну частку майна, а саме автомобіля, в ході виконавчого провадження по виконанню рішення суду про стягнення шкоди зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, або отримати від ОСОБА_4 грошову компенсацію належної йому частки у спірному майні. Та при наявності підстав визначених Законом України "Про виконавче провадження" державна виконавча служба, що накладала арешти на майно боржника ОСОБА_3, також може вирішити питання про їх скасування.

Суд першої інстанції вірно прийняв до уваги, що оскаржувані позивачем ОСОБА_2 арешти на автомобіль, накладені виконавчою службою в межах виконання рішення апеляційного суду Одеської області і від 06 грудня 2011р. про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 шкоди в загальній сумі 214945грн.80коп., і воно є чинним, та пред'явлене до примусового виконання, і по теперішній час не виконане. Тому, враховуючи обставини, що стали підставами для прийняття постанов про накладення арештів, суд обґрунтовано вважав, що такий спосіб захисту цивільного права, як зняття арешту, накладеного у зв'язку з виконанням рішення по іншій цивільній справі, не відповідає вимогам ст.16 ЦК України, що також є безумовною підставою для відмови в позові.

Відповідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд, згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих судом сторонами доказів.

На підставі ст.ст. 57- 60 ЦПК України, кожна сторона, за допомогою належних та допустимих доказів, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: