Справа № 456/2679/14-ц
Провадження № 2/456/116/2015
РІШЕННЯ

іменем України

12 жовтня 2015 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 та, уточнивши позовні вимоги, просить суд зобов'язати відповідачку звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку площею 0,01 га, яка розташована на території земельної ділянки відведеної для передачі у власність ОСОБА_1 і знаходяться за адресою АДРЕСА_1

В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що він ОСОБА_3 є землекористувачем земельної ділянки загальною площею 0,1358га, яка розташована на території Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області, за адресою АДРЕСА_1, яка перейшла в його користування на підставі спадкування після смерті її матері, ОСОБА_5, що підтверджується рішенням Дідушицької сільської ради народних депутатів Стрийського району Львівської області від 10.01.1980р., заповітом ОСОБА_5 від 18.07.1988р посвідченим секретарем виконкому Ілик В.Я., рішенням Стрийського міськрайонного суду від 18.12.12р. по справі № 1323/61 1 8/2012, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

В 1991 році ОСОБА_7 (батько відповідача) самовільно захопив частину належної йому земельної ділянки площею 0,04 га і добровільно не повертав. Його сестра ОСОБА_8 звернулась з позовом до ОСОБА_9 в суд про повернення вказаної частини земельної ділянки у користування ОСОБА_10 Позов суд задовольнив. Отже, щодо даної земельної ділянки є преюдиційне рішення суду, що набрало законної сили та не було оскаржене.

Приблизно у 2000р. році відповідачем частина вищевказаної земельної ділянки розміром 0,01га була повторно, самовільно, зайнята його сусідами, а саме відповідачкою по справі ОСОБА_4, шляхом викопування на території і в межах відведеної йому земельної ділянки траншеї, з подальшим встановленням в ньому місці огорожі, чим власне і відрізали значну частину земельної ділянки відведеної для його користування і приєднали до своєї земельної ділянки. Жодних договорів, які б надавали право користування цією ділянкою відповідачці, він не укладав, та неодноразово звертався до відповідачки з проханням повернути самовільно зайняту земельну ділянку, що відповідачка ігнорувала. Також він звертався до сільської ради з проханням врегулювати дану ситуацію. Сільський голова п. Ілик О.І. обіцяв це зробити, але жодних мір прийнято не було. Тому він змушений звернутись з цим позовом до суду. На підставі вищенаведеного вважає, що земельна ділянка підлягає звільненню та приведенню її за рахунок відповідача до стану, придатного для використання за цільовим призначенням.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_11 позовні вимоги підтримали покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2, позовні вимоги заперечила, та пояснила, що сітка встановлена по межах, які встановив її батько в 1998 році по вказівці Державних виконавців під час виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник третьої особи Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області Ілик О.І. позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними, так як він успадкував житловий будинок після смерті матері ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 в селі Угольна Стрийського району Львівської області, за яким згідно плану забудови рахується земельна ділянка площею 0,08га. Рішенням Дідушицької сільської ради № 564 від 9.10.2013 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Дідушицької сільської ради» орієнтованою площею 0,11 га. Дана земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 в селі Угольна Стрийського району Львівської області, який успадкував позивач ОСОБА_3, огороджена металевою та дерев'яною огорожею, яка існує вже близько тридцяти років. ОСОБА_3 жодного разу не звертався в сільську раду з приводу надання спірної земельної ділянки і Дідушицька сільська рада не приймала рішення щодо надання ОСОБА_1 земельної ділянки ні в межах населенного пункту, ні за межами населенного пункту і не бачить підстав для задоволення позову гр. ОСОБА_1

Земельна ділянка на яку претендує ОСОБА_3 є фактично і була в користуванні сім'ї ОСОБА_2 з 1990року, і щорічно сплачується земельний податок, а тому Дідушицька сільська рада Стрийського району Львівської області просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, свідка та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.

Аналогічними є положення ст.ст. 15, 16 ЦК України щодо захисту і відновлення порушеного цивільного права та інтересу.

Позивач у позовній заяві стверджує те, що відповідачка ОСОБА_4 самостійно зайняла земельну ділянку площею 0,01 га, яка розташована на території земельної ділянки відведеної для передачі йому у власність і знаходяться за адресою АДРЕСА_1 в с. Угольна, Стрийського району, Львівської області.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно плану забудови земельної ділянки померлої ОСОБА_5, яку успадкував позивач, по АДРЕСА_1 в с. Угольна рахується земельна ділянка площею 0,08 га,

Рішенням Дідушицької сільської ради №564 від 09.10.2013 р. « Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки на території Дідушицької сільської ради» надано дозвіл позивачу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення ділянки з метою передачі її у власність орієнтовною площею 0,11 га за рахунок земель житлової та громадської забудови в межах населеного пункту с. Угольна Стрийського району по АДРЕСА_1 .

Відповідно до плану земельної ділянки складеного ФОП ОСОБА_13 вбачається, що проводились обміри земельної розміром 0,1358 га.

Відповідно до довідки Дідушицької сільської ради №77 від 14.04.2014 земельна ділянка площею 0,11 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в АДРЕСА_1 , яка перебуває в користуванні ОСОБА_1 та межує із земельною ділянкою гр. ОСОБА_2 проходить по металевій та дерев'яній огорожі і підстав для зміни існуючої межі у відповідності до чинного законодавства України немає.

Згідно довідки Дідушицької сільської ради №70 від 12.03.2015 р. вбачається, що згідно плану забудови земельної ділянки померлої ОСОБА_5, який успадкував, позивач АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка площею 0,08 га . Рішенням Дідушицької сільської ради №564 від 09.10.2013 р. « Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки на території Дідушицької сільської ради » орієнтовною площею 0,11 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 Стрийського району Львівської області. Вищевказана земельна ділянка якою користується ОСОБА_3 огороджена металевою та дерев'яною огорожею, яка існує близько 30 років.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності громадян на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За змістом ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Всупереч вищенаведеному позивач ОСОБА_3 не надав суду рішення про передачу йому у власність, або ж надання йому у користування спірної земельної ділянки площею 0,01 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в с. Угольна, Стрийського району Львівської області.

Також позивачем не представлено жодних доказів, зокрема відповідних актів земельної комісії, які б встановили факт самовільного зайняття земельної ділянки, розмір площі самовільно захопленої ділянки, будь-яких приписів усунення виявлених порушень добросусідства, висновку експерта, актів органів контролю по дотриманню земельного законодавства по використанню земельних ділянок, в судовому засіданні позивачем також не заявлялось клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, щодо спірних питань, тощо.

Відтак, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 88,209,212, 213, 215 ЦПК України, ст., 95 Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя І. М. Микитчин