Номер провадження: 22-ц/785/1278/15
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараш А.А.,

з участю секретаря Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно побудованої споруди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2013 року,- встановила:

16.10.2013 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що відповідач самовільно зайняв частину земельною ділянки, площею 24 кв.м., на території військового містечка за АДРЕСА_1 та без належних дозволів побудував капітальну будівлю - кам'яний гараж.

Відповідач позов не визнав та надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2013 року позов задоволено.

ОСОБА_2, вважаючи рішення незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, надав до суду апеляційну скаргу про скасування рішення.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне їх відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Міністерство оборони України здійснює централізоване керівництво військовими частинами і установами, до числа яких відноситься квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, який, відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України", є суб'єктом господарської діяльності, яка утримується за рахунок коштів Державного бюджету України, веде відокремлене господарство, має самостійний баланс доходів та видатків, а також окремі рахунки в банківських установах.

Відповідно ст. 77 ЗК України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, підприємств, організацій Збройних Сил України, порядок використання земель оборони встановлюється Законом.

Згідно з державним актом на право постійного користування землею, виданого виконавчим комітетом ради народних депутатів Овідіопольського району Одеської області, квартирно-експлуатаційній частині Херсонського району в 1990 році, правонаступником якої є квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси (КЕВ м. Одеси), для потреб оборони надано у постійне та безоплатне користування земельні ділянки, загальною площею 286 гектарів, розташовані в місті Одесі та Одеській області, до складу яких, входить і земельна ділянка площею 32 га„ на якій розташоване військове містечко АДРЕСА_1 /а.с.5-8/.

Відповідно до ст. 77 ЗК України, ці земельні ділянки відносяться до земель оборони, які надані для розміщення і постійної діяльності військових частин та формувань Збройних Сил України та, згідно зі ст. 84 ЗК України, не підлягають передачі до комунальної та приватної власності.

Відповідно до прокурорської перевірки, проведеної 09.08.2013 року, ОСОБА_2 протиправно, самовільно зайняв частину земельної ділянки, площею 24 кв. м, на території військового містечка АДРЕСА_1, та, за відсутності відповідних дозволів самовільно побудував капітальну будівлю - кам'яний гараж /а.с.13-16/.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку, що факт будівництва гаража з фундаментом на земельній ділянці, що належить на праві постійного користування КЕВ м. Одеси, є незаконними та протиправними.

Відповідно до ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно зі ст. 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема, самостійно господарювати на земельній ділянці, на відшкодування збитків, у випадках, передбачених законом, споруджувати виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувача підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом, припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Судом першої інстанції вірно звернуто увагу, що КЕВ м. Одеси від права постійного користування земельною ділянкою військового містечка № 237, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 не відмовлявся, будь-які рішення щодо вилучення зазначеної земельної ділянки з постійного користування КЕВ м. Одеси органами державної влади та місцевого самоврядування не приймалися та будь-яких дозволів на здійснення будівництва на земельній ділянці військового містечка № 237 не надавалися.

Постановою інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області за № 453 від 10.06.2013 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 97 КУпАП за самовільне будівництво гаражу, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. /9-12/.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 протиправно, самовільно захопив та незаконно утримує і використовує частину земельної ділянки, площею 24 кв. м, наданої у постійне користування КЕВ м. Одеси, за адресою АДРЕСА_1, військове містечко № 237.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо користувач земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист права громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно зі ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених під час незаконного -використання ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будівлі, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Скаржник не надав жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як видно з матеріалів справи, суд об'єктивно оцінив зібрані по справі докази, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів, відповідно до ст. 308 ЦПК України, не вбачає.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 121,80 грн.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2013 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 121,80 грн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

А.А.Калараш