Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення відсотків за порушення грошового зобов'язання, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 16 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 2 587,14 грн за порушення грошового зобов'язання з 22 жовтня до 12 грудня 2014 року.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що судовими рішеннями задоволено його позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договорами позики, однак згідно з довідкою відділу державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції (далі - ВДВС Сарненського РУЮ) від 11 грудня 2014 року залишок суми заборгованості за виконавчими листами, яка відповідачем не погашена, станом на 11 грудня 2014 року складає 54 154 грн 86 коп. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачки вказані вище кошти за порушення грошового зобов'язання з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Заочним рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 16 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 587 грн 14 коп. боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох процентів річних у зв'язку з простроченням виконання грошових зобов'язань.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення індексу інфляції, трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання скасовано. Позов ОСОБА_3 про стягнення відсотків за порушення грошового зобов'язання задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 індекс інфляції, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання з 22 жовтня до 12 грудня 2014 року у сумі 2 340 грн 07 коп. У решті позову відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що згідно з довідкою ВДВС Сарненського РУЮ від 11 грудня 2014 року у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договорами позики та судових витрат в загальній сумі 133 527 грн 02 коп. заборгованість частково погашена в сумі 79 372 грн 16 коп. Станом на 11 грудня 2014 року борг складає 54 154 грн 86 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України має право на стягнення суми боргу за прострочення грошового зобов'язання ОСОБА_4 з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних від простроченої суми з 22 жовтня до 12 грудня 2014 року. При цьому суд виходив із суми заборгованості у розмірі 54 154 грн 86 коп.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції і частині стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних, дійшов висновку про те, що нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України повинно здійснюватися з заборгованості, яка станом на 30 жовтня 2014 року складає 4 898 грн 39 коп. без зарахування до суми загальною боргу, стягнутої за рішенням Сарненського районного суду від 10 листопада 2014 року в сумі 5 225 грн 73 коп. за порушення грошового зобов'язання.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 08 листопада 2010 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто 101 670 грн боргу за договорами позики, 2 380 грн компенсації грошової суми внаслідок інфляції та 7 411 грн 94 коп. -3 % річних за прострочення виконання зобов'язання, а всього 111 461 грн 94 коп.

У подальшому судовими рішеннями з відповідача на користь позивача неодноразово стягувались втрати від інфляції та 3 % річних за несвоєчасну сплату відповідачем 101 670 грн боргу за договорами позики.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4 втрати від інфляції та 3 % річних за період з 22 жовтня 2014 року до 12 грудня 2014 року. При цьому, вказані суми позивач нарахував не із суми основного боргу, яка залишилася несплаченою станом на дату подання позову - 21 381 грн 85 коп., а із суми 54 154 грн 86 коп., яка включає в себе, окрім суми боргу за договорами позики (21 381 грн 85 коп.), також втрати від інфляції та 3 % річних в сумі 32 773 грн 01 коп., які вже стягувалися з відповідача судовими рішеннями раніше.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте, вирішуючи спір, суд на зазначене уваги не звернув.

Крім того, з матеріалів справи, зокрема, з довідки ВДВС Сарненського РУЮ від 06 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 станом на 18 грудня 2014 року було сплачено ОСОБА_3 80 288 грн 63 коп (а.с. 68-69). Залишилась несплаченою сума у розмірі 21 381 грн 85 коп (101 670 грн 48 коп. боргу за договорами позики - 80 288 грн 63 коп. = 21 381 грн 85 коп).

Проте, витребувавши вказану довідку із ВДВС Сарненського РУЮ, суд не дочекався її отримання, а ухвалив судове рішення без врахування даних, вказаних у ній.

Наведене свідчить, що апеляційний суд на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик