Справа № 367/2974/14 Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/524/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н.С.
Категорія 18 19.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Сліпченка О.І.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Філдес Україна" про захист прав споживача, визнання договору недійсним, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому після уточнень, посилався на те, що він та відповідач - ДП "Філдес Україна", в подальшому ( ПАТ "Філдес Україна" ) 09.07.2004 року уклали Контракт № 0200901 про участь в системі "CAR CREDIT" та надання автомобіля. Згідно ст.5 договору позивач зобов'язувався вносити кожен місяць грошові суми, в якості внеску, до повної оплати вибраного автомобіля; відповідач, в свою чергу, згідно ст. 13 договору повинен на протязі 30 робочих днів передати вибраний автомобіль позивачу.

Позивач вказував, що свої зобов'язання за договором він виконав в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями (квитанціями), ним було сплачено за договором 40 471,38 гривень. Згідно ст. 13 договору відповідач повинен був на протязі 30 робочих днів передати вибраний автомобіль позивачу після сплати асигнаційного внеску; з урахуванням, що даний внесок було сплачено 10 березня 2009 року, то строк передачі автомобіля становить дату 21 квітня 2009 року. Неодноразові звернення до відповідача щодо виконання контракту та видачі визнаного товару на протязі передбачених 30 днів, результатів не дали, а були лише завіряння, що автомобіль буде виданий на протязі місяця. Вказував, що за період часу з 01.01.09 року по 31.12.2010 року він 60 разів телефонував відповідачу для отримання інформації про виконання договору, за даний час було отримано письмове підтвердження виконання договору - це лист вих. № 852/04 від 30.04.2010 року, в якому вказано, що відповідач гарантує отримання автомобіля по контракту № 0200901; зауважував, що в даному листі не міститься інформація про укладення додаткової угоди чи будь-якої доплати. Але 01.10.2010 року при розмові з менеджером підприємства відповідача, яка відбулася в м. Одеса, він дізнався, що за цей проміжок часу після сплати всіх внесків та асигнаційного внеску та на даний час збільшилась ціна на автомобіль і йому запропоновано заплатити ще різницю в сумі 5 565,0 гривень, при цьому йому було надано листа вих. 1073/11 від 11.11.2010 року, в якому зазначалася вищевказана інформація, однак даний лист не був ні ким підписаний. Він ніколи не визнавав заборгованість, припускає, що ціна автомобіля могла зрости за проміжок часу від сплати асигнаційного внеску 10 березня 2009 року та датою 01.12.2010 року (пропозиція відповідача доплатити різницю вартості автомобіля), різниця з'явилася з вини відповідача, так як датою виконання зобов'язання повинно бути 21 квітня 2009 року, коли ціна на автомобіль була тотожною сплаті внесків.

Вважав, що посилання відповідача на невиконання пункту «г» ст. 13 Контракту є хибною та не відповідає дійсності; дійсно на його адресу надходила додаткова угода, в якій зазначалося, що модель автомобіля, яка була вибрана при укладенні контракту знята з виробництва, тому була запропонована інша модель, яка коштувала суму внесків, яку заплатив позивач на протязі внесення внесків та асигнаційним внеском, але дана додаткова угода не була підписана відповідачем. Після підписання обох примірників додаткової угоди, вони були відправлені відповідачу для підписання та направлення екземпляру позивачу, однак на даний час він не отримав свій примирник, тому не може надати його суду.

Позивач зазначав, що даний позов подається в межах дії Закону України "Про захист прав споживачів". Посилаючись на ч.17 ст.1, ст. 18 даного закону, вказував, що законодавець чітко визначає, що виконавець зобов'язаний своєчасно надавати споживачеві необхідну достовірну інформацію про товар, послуги у доступній наочній формі. Згідно умов контракту № 0200901 від 09.07.2004 року, укладеного між позивачем та відповідачем на позивача покладено обов'язок щомісячно сплачувати внески з метою отримання автомобіля; вказаний контракт не містить ні дати, ні місця виконання, більше того, не вказано строки виконання зобов'язання, умови контракту взагалі не містять будь-яких обов'язків щодо його виконання та відповідальності за його невиконання відповідачем.

Укладений між ним та відповідачем контракт суперечить нормам Цивільного кодексу України, що регулює відносини між сторонами. Згідно Контракту підписання контракту з боку відповідача відбулося продавцем ОСОБА_3 з салону № 5/5, жодного посилання на наявність повноважень салону 5/5 від імені відповідача в Контракті відсутні. Таким чином, вищезазначений контракт (правочин) укладено з порушенням загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що передбачені ст. 203 ЦК України. Контракт не містить строків та (або) термінів отримання клієнтом автомобіля, не передбачає будь-якої відповідальності ПАТ "Філдес Україна" за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання клієнтом автомобіля навіть у разі повної оплати його вартості, натомість, контрактом передбачено, що у випадку відмові клієнта від контракту з нього утримуються вступний внесок, 10% штрафу від суми, що підлягає поверненню, але не менше суми двох чистих внесків, не повертаються адміністративні витрати й страховий внесок, повернення коштів відбувається після ліквідації групи.

Позивач вважав, що умови спірного контракту є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, і що ПАТ "Філдес Україна" здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки фонди групи з придбання автомобіля формуються виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду групи між клієнтами являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми. Посилаючись на норми ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів" ( в редакції 15.01.2004 року), позивач вказує, що вказаний закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми; в момент підписання контракту він отримав інформацію та мав намір купити автомобіль у розстрочку чи певну форму кредиту, а так як контракт підписувався в автосалоні він його підписував майже не розуміючи умови, копію контракту для огляду з собою не надавалось, мотивуючи це комерційною таємницею, копію контракту він отримав тільки після його підписання сторонами.

Крім того, діями відповідача йому завдано моральної шкоди : маючи професію водія та працюючи в м.Києві, він вимушений користуватися громадським транспортом, при цьому, оплативши повну вартість автомобіля; він тяжко переживає той факт, що його безпідставно називають людиною, яка не виконує свої зобов'язання, у зв'язку із цим у нього знизилася самооцінка, погіршились відносини з оточуючими, членами сім'ї, порушились нормальні життєві зв'язки з колегами та друзями через неможливість продовження активного громадського життя. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінив у 10 000,0 гривень.

У зв'язку із викладеним, позивач просив визнати Контракт № 0200901 від 09.07.2004 року між ОСОБА_2 та ДП "Філдес Україна", в подальшому (ПАТ "Філдес Україна") недійсним та стягнути з приватного акціонерного товариства "Філдес Україна" на його користь 40 471,38 гривень сплаченої суми за договором, 10 000,0 гривень моральної шкоди, а судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

По справі встановлено, що між ДП "Філдес Україна" та ОСОБА_2 09.07.2004 року було укладено Контракт № 0200901, який складається з Ідентифікатору контракту та загальних умов контракту. Відповідно до ст. 1 зазначеного контракту предметом контракту є участь позивача в системі "CAR CREDIT" з метою придбання автомобіля марки "ВАЗ".

Організатором та адміністратором системи є відповідач, який згідно ст. 3 контракту взяв на себе зобов'язання згрупувати контракт з іншими аналогічними контрактами, після чого надіслати членам системи формуляр для оплати повних внесків, також зобов'язався асигнувати (визнати) продукти, застосовуючи методи, вказані у ст. ст. 7, 8, 9 і 10, згідно фондів, якими володіють групи (п. б ст. 6 контракту), передати в розпорядження позивача з асигнацією визнаний за ним продукт на протязі 30 днів після виконання позивачем умов пунктів "а-ж" ст. 13 контракту. Відповідно до ст. 2, 5-13 контракту позивач зобов'язався після вступу в систему здійснювати щомісячні платежі та інші внески, приймати участь у системі торгів та аукціонів, отримати визначений автомобіль. Листом від 30 квітня 2010 року вих. № 852/04 АТ "Філдес Україна" повідомило позивачу про те, що АТ "Філдес Україна" розглянуто його заяву (вхідний № 179 від 05.02.2010 року); 09 липня 2004 року між АТ "Філдес Україна" та ОСОБА_2 був підписаний контракт № 0200901, відповідно до якого АТ "Філдес Україна" зобов'язано виконати дії, пов'язані з наданням йому продукту (авто); АТ "Філдес Україна" гарантує йому отримання автомобіля по контракту № 0200901, по всіх питаннях, які його цікавлять йому слід звертатися в асигнаційний відділ АТ "Філдес Україна" по телефону.

Як видно з матеріалів справи позивач у 2012 році звертався до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, визнання недійсним та розірвання договору (контракту) № 0200901. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 червня 2012 року у справі № 2-797/12 у позові ОСОБА_2 відмовлено. Дане рішення суду набрало законної сили. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що позивач, звернувшись із зазначеним позовом до суду, просив суд визнати Контракт від 09.07.04. № 0200901 між ОСОБА_2 та ДП "Філдес Україна" (в подальшому ПАТ "Філдес Україна") недійсним; стягнути з приватного акціонерного товариства "Філдес Україна" на його користь 40 471,38 грн. сплаченої суми за договором і 10 000,0 грн. моральної шкоди, посилаючись на порушення відповідачем ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". При цьому, посилався на

порушення відповідачем ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", ст..203 ЦК України, а також на те, що контракт з ним було підписано не уповноваженою особою.

Даним рішенням суду встановлено, що спірні відносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів" в редакції, що діяла на час укладання сторонами контракту від 09.07.2004 року № 0200901; на момент укладання договору він не суперечив вимогам законодавства, а сторонами були додержані вимоги, які встановлені ст. 203 ЦК України. Контракт містить права та обов'язки сторін, спосіб та строки їх виконання, умови та спосіб розірвання контракту, отже відсутні підстави для визнання оспорюваного контракту недійсним. Суд також вважав безпідставними посилання позивача на те, що контракт зі сторони відповідача підписано особою, яка не мала повноважень на це, оскільки таке твердження спростовується довіреністю від 31.03.04 № 47/2. Також безпідставними є посилання позивача на ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" як на підставу визнання недійсним контракту, тому що редакція цієї статті на момент укладення контракту не містила умов щодо визнання договору недійсним, така норма в цій статті з'явилася лише внаслідок внесення змін на підставі Закону України від 01.12.2005 р. "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів", який набрав законної сили 13.01.2006 р. Також у даному рішенні суду вказано, що безпідставними є також посилання позивача на те, що умови контракту важкі для розуміння, оскільки в разі нерозуміння умов контракту позивач мав можливість уточнювати їх у відповідача, консультуватись з цього приводу у фахівців з правознавства, в решті решт, не підписувати контракт. На підставі викладеного, суд вважав вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі. Суд також дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів на відшкодування завданої йому моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів того, що його права (в тому числі як споживача) були порушені неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача.

Дані обставини встановлені рішенням, яке набрало законної сили, а тому відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Судом також встановлено, що заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2013 року у справі № 367/8443/13-ц за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Філдес Україна" про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Дане рішення набрало законної сили. Як вбачається із змісту даного рішення, позивач, звернувшись до суду із зазначеним позовом, просив визнати Контракт від 09.07.04. № 0200901 між ОСОБА_2 та ДП "Філдес Україна", в подальшому (ПАТ "Філдес Україна") недійсним; стягнути з приватного акціонерного товариства "Філдес Україна" на його користь 40 471,38 грн. сплаченої суми за договором і 10 000,0 грн. моральної шкоди, посилаючись на аналогічні обставини, які були предметом звернення до суду із вищезазначеним позовом у справі № 2-797/12 та на порушення відповідачем ст. ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Даним рішенням суду встановлено, що спірні правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів" в редакції на час укладення сторонами контракту від 09.07.2004 року № 0200901; виходячи із встановлених обставин та наведеного обґрунтування, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено письмовий договір про надання послуг, його було підписано позивачем та особою, уповноваженою на це та скріплено печаткою відповідача. На момент укладення договору він не суперечив вимогам законодавства, а сторонами були додержані вимоги, які встановлені ст. 203 ЦК України, контракт містить права та обов'язки сторін, спосіб та строки їх виконання, умови та спосіб розірвання контракту. Суд вважав безпідставним посилання відповідача на те, що контракт зі сторони відповідача підписано особою, яка не мала повноважень на це, оскільки таке твердження спростовується довіреністю від 31.03.04 № 47/2, що також встановлено рішенням Ірпінського міського суду від 15.06.2012 року. Безпідставним також є посилання позивача на ст. ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів" як на підставу визнання недійсним контракту, тому що редакція цих статей на момент укладання контракту не містила умов щодо визнання договору недійсним. Такі норми у вказаних статтях з'явилися лише внаслідок внесення змін на підставі Закону України від 01.12.2005 р. "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів", який набрав законної сили 13.01.2006 р. Суд вважав, що підстави для визнання оспорюваного контракту недійсним, а внаслідок цього і для повернення позивачу сплачених ним коштів по оспорюваному контракту відсутні. Суд також дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів на відшкодування завданої йому моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів того, що його права (в тому числі як споживача) були порушені неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача.

Зазначені обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Як видно з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду із даним позовом посилався на порушення відповідачем ст. ст. 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів" ( в редакція 15.01.1004 року) та ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України , у зв»язку з чим просив визнати Контракт № 0200901 від 09.07.2004 року між ОСОБА_2 та ДП "Філдес Україна", в подальшому перейменованим ПАТ "Філдес Україна" недійсним; стягнути з приватного акціонерного товариства "Філдес Україна" на його користь 40 471,38 гривень сплаченої суми за договором; 10 000,0 гривень моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивач у своєму позові посилається на аналогічні обставини, які були предметом розгляду цивільних справ № 2-797/12 та № 367/8443/13-ц, по яких Ірпінським міським судом вже були прийняті рішення, якими позивачу було відмовлено у позові та які набрали законної сили, у зв»язку з чим дійшов висновку, що вони в силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Висновок суду відповідає вимогам закону та ґрунтується на обставинах справи.

Колегія погоджується також з висновком суду про відсутність підстав для визнання недійсним контракту № 0200901 від 09.07.2004 року, укладеним між ОСОБА_2 та ДП "Філдес Україна"( ПАТ "Філдес Україна" ) з підстав порушення відповідачем ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів" ( в редакції, чинній на день укладання контракту).

Згідно стаття 21 зазначеного Закону, чинного на час укладання контракту (2004р.), умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, то вони повинні бути відшкодовані винною особою у повному обсязі.

Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виготівником (виконавцем, продавцем) у зв'язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній

діяльності.

На обґрунтування своїх позовних вимог в цій частині, позивач посилався на те, що при укладанні з ним контракту відповідач діяв з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягала, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

На думку колегії, суд обґрунтовано вважав, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що при укладанні контракту відповідачем порушено вимоги ст..21 Закону України "Про захист прав споживачів" ( в редакції чинній на день укладання контракту) та відхилив зазначені доводи позивача.

Крім того, підстави для визнання контракту, укладеного в 2004 році з відповідачем, на які посилається позивач, а саме, використання нечесної підприємницької діяльності, яка полягала, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми передбачені ст..19 Закону України "Про захист прав споживачів" ( в редакції 2005 року), яка на час укладання оспорюваного контракту ( 2004 р.) існувала в іншій редакції.

Так, законом України «Про захист прав споживачів», а саме ст..19 ( в редакції 2005 року) закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької практики, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

Як роз»яснино, зокрема, в Постановах Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року, від 25 червня 2014 року аналіз пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживача» дає підстави для висновку, що поняття «Пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов»язкові ознаки : а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності. Відсутність будь-якої з указаних ознак виключає можливість визнання схеми «як пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Як випливає зі змісту контракту, укладеного між позивачем та відповідачем, в діяльності відповідача відсутня ознака «пірамідальної схеми»- безтоварності та отримання компенсації одним учасником за рахунок інших учасників, оскільки за умовами придбання товару (автомобіля) у групах, товар придбавають усі учасники за рахунок об»єднання грошових внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками вказаної пропрограми є тільки в часі одержання товару кожним із них, за умови виконання учасником своїх зобов»язань.

Доводи позивача про те, що умови контракту є несправедливими, непрозорими та обмежують його права як споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, у даному випадку, не знайшли свого підтвердження, про що і зазначалося в судових рішеннях за позовами позивача, які вже набрали законної сили.

З огляду на викладене, колегія вважає обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову позивача у повному обсязі.

При цьому, на думку колегії, позивач не позбавлений можливості захистити своє право на повернення грошових коштів, сплачених за контрактом, укладеним з відповідачем, шляхом зверхня до суду з відповідним позовом згідно норм ЦК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись сть.ст.307, 308 ЦПК України, колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: