Справа № 471/1201/15-ц
Провадження №2/471/508/15
Номер рядка звіту 19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року

Братський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Губанової В.М.

при секретарі: Тягнирядно І.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні с-ща Братське справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

В своєму позові позивач зазначає, що 08 грудня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться по вулиці Леонтьєва, 16, в селі Висока Гора Братського району Миколаївської області. На основі цієї домовленості він купив у відповідача вказану нерухомість за 3000 (три тисячі) гривень, про що цього ж дня вони уклали письмовий договір.

Зобов'язання по цьому договору позивачем було виконано в повному обсязі: він здійснив з продавцем розрахунок за купівлю вказаного майна в повному обсязі, а ОСОБА_2 К,0. віддала всі правовстановлюючі документи на будинок та ключі від нього.

Влітку 2015 року ОСОБА_1 почав займатися оформленням земельної ділянки біля будинку, але йому відмовили і пояснили, що він не є власником будинку, так як договір купівлі-продажу не посвідчено нотаріально. При зверненні у відповідні органи для реєстрації права власності на будинок дізнався, що дійсно вказаний договір купівлі-продажу; не оформлений нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на нерухомість, оскільки відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі і житлового будинку, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Під час з'ясування обставин, за яких належним чином позивач може оформити

документи на вказаний житловий будинок, належить ОСОБА_3, яка померла. Після смерті ОСОБА_3 будинок ніхто не успадкував.

ОСОБА_2 проживала, користувалася і володіла даним спірним будинком ще з 1988 року, що підтверджується даними будинкової книги, але право власності на домоволодіння так і не оформила.

Позивач до початку судового засідання звернувся із письмовою заявою, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив справу слухати без його участі.

Відповідачка до початку судового засідання звернулася із письмовою заявою, в якій визнала позовні вимоги в повному обємі та просила справу слухати без її участі.

Дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

08 грудня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться по вулиці Леонтьєва, 16, в селі Висока Гора Братського району Миколаївської області. На основі цієї домовленості він купив у відповідача вказану нерухомість за 3000 (три тисячі) гривень, про що цього ж дня вони уклали письмовий договір.

Зобов'язання по цьому договору позивачем було виконано в повному обсязі: він здійснив з продавцем розрахунок за купівлю вказаного майна в повному обсязі, а ОСОБА_2 К,0. віддала всі правовстановлюючі документи на будинок та ключі від нього.

Влітку 2015 року ОСОБА_1 почав займатися оформленням земельної ділянки біля будинку, але йому відмовили і пояснили, що він не є власником будинку, так як договір купівлі-продажу не посвідчено нотаріально. При зверненні у відповідні органи для реєстрації права власності на будинок дізнався, що дійсно вказаний договір купівлі-продажу; не оформлений нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на нерухомість, оскільки відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі і житлового будинку, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Під час з'ясування обставин, за яких належним чином позивач може оформити

документи на вказаний житловий будинок, належить ОСОБА_3, яка померла. Після смерті ОСОБА_3 будинок ніхто не успадкував.

ОСОБА_2 проживала, користувалася і володіла даним спірним будинком ще з 1988 року, що підтверджується даними будинкової книги, але право власності на домоволодіння так і не оформила.

В даний час позивач фактично є власником зазначеної нерухомості, нею користується, але в зв'язку з тим, що він не може переоформити документи, не має можливості повноцінно розпоряджатися та володіти вказаним нерухомим майном.

Жодна особа, не заявила свої права на вказану нерухомість.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на: - житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: вулиця Леонтьєва, 16, в селі Висока Гора Братського району Миколаївської області.

Залишити судові витрати за позивачем.

На рішення протягом десяти днів може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Братський районний суд.

Суддя Губанова В. М.,