Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/1918/15 Головуючий у 1 інстанції: Зимогляд В.В.
№ провадження 22-ц/778/5036/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„22" жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О..В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача та стягнення коштів.

У позові зазначала, що 12 січня 2015 року між нею та відповідачем був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США

Відповідно до умов договору нею внесено, а банком прийнято на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 7 900,00 доларів США на строки та нарахування процентів відповідно до умов договору.

12.01.2015 року вона звернулась до відповідача з письмовою вимогою про повернення вкладу готівкою у касі банку, але банк за її вимогою свої договірні зобов'язанні не виконав.

На її повторні звернення до банку з письмовими вимогами від21.01.2015 року, від 26.02.2015 року про повернення вкладу отримала відповідь про можливість повернення вкладу по 50 доларів США на добу в еквіваленті у національній валюті, за офіційним курсом НБУ.

Зазначає, що на теперішній час банк видав їй 750 доларів США з початкового вкладу, без нарахованих процентів, які вона вимушена була взяти частинами.

Вважає, що ухилення відповідача від видачі належних їй грошових коштів є незаконним та безпідставним, оскільки позбавляє її права вільно володіти, користуватися і розпоряджатися належними їй грошовими коштами

Також неправомірними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, вона вимушена була позичати необхідні їй кошти, що порушило встановлений уклад її життя, спричинило сварки в сім'ї та приниження, яку вона оцінює в розмірі 5 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 7 150,00 США (з урахуванням сплачених 750,00 доларів США), стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп., та суму коштів, витрачених на правову допомогу в розмірі 5 400 грн. 00 коп.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 суму вкладу у розмірі 7 150,00 доларів США та суму витрат на правову допомогу у розмірі 5 175 грн. 00 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у розмірі 1 555 грн. 84 коп.

В апеляційній скарзі АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як визначено ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов"язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1060 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов"язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку(гл. 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу, а відповідно до ст. 1074 ЦК України в редакції, що виникла на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов"язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що 12.01.2015 року сторонами був укладений договір № 313731/7671/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» на суму 7900 доларів США, на строк з 12 січня 2015 року по 12 квітня 2015 року(а.с.5-6).

В обгрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що, не зважаючи на її письмові звернення від 12.01.2015 року, від 21.01.2015 року (а.с.7,8), на порушення умов п.п.2.6; 2.9 договору банк в обумовлений у ньому строк вклад у повному обсязі не повернув, посилаючись на обмеження щодо видачі готівкових коштів в іноземній валюті з депозитних рахунків клієнтів, встановлених постановами НБУ(а.с.9).

Задовольняючи частково позов, суд виходив з доведеності того, що зобов"язання з повернення ОСОБА_2 вкладу банком у повному обсязі не виконані.

Суд правильно застосував норми матеріального права, зважаючи, що відмова банку у видачі суми вкладу у повному обсязі з посиланням на обмеження, встановлені постановами Правління Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року „Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" та № 160 від 03.03.2015 року „Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитних та валютних ринків України", є незаконною, оскільки позбавляє вкладника володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами, є порушенням прав вкладника, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить нормам ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не довела факту письмового звернення 26.02.2015 року до банку з питання дострокового повернення вкладу спростовуються матеріалами справи: доказами про направлення ОСОБА_2 письмової вимоги на адресу банку цінним листом, а також копією її звернення з відміткою банку про отримання, що відповідало умовам п.2.9 договору(а.с.10-12,42).

Доводи апеляційної скарги про те, що повернення вкладу позивачу буде порушенням постанов Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року „Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" та № 160 від 03 березня 2015 року „Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України", виконання яких є обов"язковим для усіх банків і звільняють їх від належного виконання зобов"язань за договором банківського вкладу, не можна визнати належною правовою підставою для відмови у задоволенні вимог вкладника, оскільки названі акти НБУ є підзаконними і суперечать ч.2 ст. 1060 ЦК України

Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України

Інші органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ч.2 ст. 56 Закону України „Про Національний банк України" нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку.

Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом"якшують або скасовують відповідальність.

Названі постанови Правління НБУ №758 від 01 грудня 2014 року та № 160 від 03 березня 2015 року спрямовані на регулювання діяльності банків (юридичних осіб), визначених цими Постановами, яке здійснюється в межах адміністративно-правових відносин НБУ з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю, отже не є актами цивільного законодавства у розумінні ст. 4 ЦК, а являються нормативно-правовими актами органу державного управління.

Крім того, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, однак в порушення названих норм позивач позбавлена права користуватися своїм майном у виді грошових коштів, які банк отримав від неї на умовах строковості та платності і у встановлений строк не повернув.

Разом з тим, не можна погодитися з висновком суду щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у сумі 5176 грн.

У ч.1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст.1 Закону України від 20.12.2011 року „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов2язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Згідно роз"яснень п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст. 79, ст.ст. 84,88,89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу , граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов"язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі(наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку витрат є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу правова допомога надавалась адвокатами Мороз С.В. та Забудською О.О., про що 02.03.2015 року була укладена відповідна угода(а.с.16).

За умовами договору, гонорар та строки його виплати указані в окремому додатку до угоди, який є її невід"ємною частиною, однак в матеріалах справи такий додаток, підписаний учасниками угоди, відсутній.

На підтвердження понесених витрат адвокатами надано два різні розрахунки(а.с.43,46) на суму 5400 грн. та 5176 грн., відповідно до одного з яких витрати зі складання позовної заяви становлять 400 грн., а за даними другого -1705 грн.20 коп.

За другим розрахунком витрати, пов"язані з участю адвокатів під час судового розгляду протягом 3 годин, визначені у розмірі 1460 грн. 60 коп., за першим розрахунком - 4800 грн.

До складу розрахунку на суму 5176 грн., яка була стягнута судом, внесені також витрати на проведення попереднього аналізу справи, збір інформації; складання письмових документів( листів до позивача та НБУ).

Згідно п.5 угоди, сплата гонорару/витрат провадиться клієнтом шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок та/або оприбутковуються адвокатами.

Між тим, на підтвердження оплати наданих послуг позивачем надана квитанція адвоката Забудської О.О. від 03.03.2015 року на суму 5400 грн., яка не відповідає сумі, зазначеній у другому розрахунку.

Сума другого розрахунку у розмірі 5176 грн. також не може вважатися доведеною, враховуючи, зокрема, відсутність у матеріалах справи передбачених угодою письмових докумнентів у виді листів до НБУ, до позивача або інших осіб, які б направлялися після укладання угоди.

Не відповідає фактичним обставинам справи зазначений розрахунок і щодо визначення участі адвокатів у судовому розгляді. Відповідно до матеріалів справи, адвокати Мороз С.В. та Забудська О.О. приймали участь лише в одному судовому засіданні, яке відбулося 22.05. 2015 року і тривало 19 хвилин(а.с.37-38), тобто оплата участі двох адвокатіву вказаному засіданні не може перевищувати 308 грн. 56 коп.( вартість участі у засіданні одного адвоката протягом 60 хв. становить 487 грн. 20 коп., як 40% від 1218 грн. мінімальної заробітної плати), участь у засіданні протягом 19 хв. одного адвоката - 154 грн. 28 коп.).

Таким чином, оскільки матеріалами справи фактично є підтвердженими витрати по складанню позовної заяви та участі адвокатів в одному судовому засіданні, тому колегія вважає, що витрати на правову допомогу підлягають частковій компенсації, а саме, у розмірі 708 грн. 56 коп., з яких 400 грн. - за складання позовної заяви, 487 грн. 20 коп. - участь двох адвокатів у судовому засіданні. У зв"язку з цим рішення в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає зміні, а стягнута сума витрат на правову допомогу - зменшенню з 5 175 грн. 00 коп. до 708 грн. 56 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року по даній справі в частині стягнення з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 суми витрат на правову допомогу у розмірі 5 175 грн. змінити, зменшивши стягнуту суму з 5 175 грн. 00 коп. до 708 грн. 56 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: