Справа № 337/5293/15-ц
Провадження № 2/337/2134/2015р.
05 листопада 2015 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі головуючого судді Кучерук І.Г.
з участю секретаря Латій В.О.
розглянувши цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, заперечень на позов не надав, від отримання судової повістки відмовився не зявившись до органів пошти за її отриманням.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач.
Відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
01.02.2010 року до кредитного договору було укладено додаткову угоду № 1, зі зміною графіку погашення кредиту.
В забезпечення виконання взятих на себе зобовязань між кредитором та позичальником 08.05.2008 року укладено договір іпотеки, відповідно до якого в заставу передано земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, сщ. Сонячне, вул. Дніпропетровська, ділянка № 26.
Відповідач ОСОБА_2 підписав договір, та тим самим виявив свою згоду з усіма його пунктами та зобовязувався їх виконувати.
Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, та правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У відповідності зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
27.05.2014 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» було укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, за умовами якого новому іпотекодержателю було передано всі права за договором іпотеки в кількості, обсязі та на умовах, що існували на момент укладення договору іпотеки.
27.04.2015 року ТОВ Факторингова компанія «Глобал Фінанс» та ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_1» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 626, на підставі якого ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» відступило ТОВ «ФІНАНС ОСОБА_1» своє право вимоги за договором іпотеки.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом статті 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Визначення місця договору факторингу в системі цивільно-правових договорів, які регулюють передачу (відступлення) права вимоги має суттєве значення, оскільки відмежування вказаного договору від інших подібних договорів визначає необхідність виконання спеціальних вимог законодавства, зокрема, відносно осіб, які можуть виступати фактором.
Разом з тим, розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.
Так, відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).
Також законодавством передбачені порядок та підстави зміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Натомість, договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Вказана послуга, згідно договору факторингу, надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.
Аналогічна позиція викладена в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року по цивільній справі №6-2482 св. 14 та постанові Вищого господарського суду України від 19 серпня 2014 року по справі № 922/1323/14.
З розрахунку від 26.10.2015 року вбачається, що погашення кредиту здійснювалося щомісячно, однак не у повному обсязі, останній платіж на погашення кредиту(відсотків за користування кредитними коштами) мав місце 04.05.2011 року.
Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Виходячи з презумпції свободи правочину та паритету сторін у визначенні умов договору, суд вважає, що сторони, які уклали договір, прийняли на себе тягар виконання зобовязань за ним, тому не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову.
Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору.
Керуючись ст. 10, 11, 57, 60, 88, 197, 224-233 ЦПК України, ст. 204, 509, 512, 526, 625, 627, 1054, 1077 ЦК України, суд
Позовні вимоги задовольнити.
На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Запорізької області, протягом 10 днів.
Рішення може бути переглянуто Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів.

Суддя: