Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/238/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Мумига І. М.Спори, що виникають із договорів кредиту Доповідач Потапенко В. І.
УХВАЛА

Іменем України

21.01.2015

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого-судді - Потапенка В.І.

Суддів - Чорнобривець О.С., Черненко В.В.

секретар - Кодрул Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16.10. 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

ВСТАНОВИЛА:

08.04.2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулося у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 63959,54 грн. Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16.10. 2014 року у задоволенні позову відмовлено. У апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16.10. 2014 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду , обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи , колегія суддів вважає , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, з підстав передбачених ст. 308 ЦПК України. Судом першої інстанції встановлено , що 14.06.2007 року сторони уклали договір KGXRRX07830041 , за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 3298,80 грн., на строк 24 місяця , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до заяви, погашення заборгованості здійснюється щомісяця, в період з 10 по 15 число кожного місяця у сумі 275,95 грн. Згідно наданого Банком розрахунку, заборгованість за кредитом за період з 14.06.2007 року по 20.03.2014 року становить 63959, 00 грн. , у тому числі : 15261,13 грн. - заборгованість по процентам , 2082, 91 грн. - заборгованість по комісії ; 43093,62 грн. - пеня ; 500 грн. - штраф (фіксована частина) ; 3021,88 грн. - штраф ( процентна складова) . Заборгованість по кредиту з 30.03.2009 року - відсутня. Відповідно до судового наказу , виданого Компаніївським районним судом Кіровоградської області від 20.10.2008 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнута заборгованість у сумі 4721,12 грн. , яка згідно відповіді Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції за № 26082/04-32/4 від 23.07.2014 року повністю погашена. Відповідно до п.5.5 Умов сторони погодили строк позовної давності по всіх вимогах тривалістю 5 років. Відповідач 22.07.2014 року подала заяву про застосування строку позовної давності. З врахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції з посиланням на ст. ст. 256, 257, 259, 261, 267 ЦК України дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову . При цьому суд зазначив, що оскільки строк погашення кредиту визначено періодичними щомісячними платежами, несплата чергового платежу виникла з 17.07.2007 року , а останній платіж мав би бути згідно розрахунку 17.03 2009 року в розмірі 459,09 грн. , то обчислюючи позовну давність окремо за кожним простроченим платежем , на час звернення Банку з цим позовом до суду 16.04.2014 року відбувся сплив позовної давності за вимогами по погашенню кредиту, по сплаті процентів та штрафів. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , а апеляційну скаргу вважає необгрунтованою виходячи з наступного. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено , що між сторонами укладено кредитний договір, який складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) ( далі Умови) ( ас. 4-8) Ця обставина є встановленою і додатковому доведенню не підлягає. Доводи апеляційної скарги щодо дотримання позивачем строку позовної давності з посиланням на те, що останній платіж по кредиту було здійснено 25.07.2014 року у сумі 140,19 грн. є необгрунтованими враховуючи наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Відповідно до умов заяви, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти ( щомісячний платіж) у сумі 275,95 грн. для погашення заборгованості за Кредитом , яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди , комісії , а також інших витрат згідно з Умовами. Докази зміни порядку погашення кредиту матеріали справи не містять . ( ас4) Як вбачається із наданого Банком розрахунку заборгованості останній платіж по отриманому кредиту відповідач повинна була здійснити 19.03.2009 року, а з 20.03.2009 року зазначена суми є простроченим платежем і починає текти строк позовної давності, який з врахуванням його збільшення до 5 років закінчився 20.03.2014 року, а з позовом Банк звернувся тільки 16.04.2014 року. ( ас. 2-3) Усі інші нарахування , здійснені Банком також знаходяться за межами п'ятирічного терміну позовної давності. Не грунтуються на нормах матеріального права і доводи скарги щодо переривання строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до судового наказу , виданого Компаніївським районним судом Кіровоградської області від 20.10.2008 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнута заборгованість у сумі 4721,12 грн. , яка згідно відповіді Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції за № 26082/04-32/4 від 23.07.2014 року повністю погашена.( ас. 38, 44, 51, 59) З доданої до апеляційної скарги виписки вбачається, надходження коштів на погашення кредиту ОСОБА_2 здійснювалося шляхом примусового утримання коштів із заробітної плати позичальника на підставі виконавчого листа. ( ас. 82-83) Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як встановлено судом , будь-яких дій , які б свідчили про визнання ОСОБА_2 боргу по кредитному договору остання не здійснювала , оскільки останній платіж , який нею було здійснено у добровільному порядку на погашення кредиту 23.10.2007 року у сумі 445,70 грн. ( ас. 82) Доказів добровільної сплати відповідачем боргу у подальшому ні суду першої , ні апеляційної інстанції не надано. У подальшому всі інші надходження на погашення кредиту здійснювалися шляхом утримання із заробітної плати відповідача у примусовому порядку , що виключає застосування положень ч.1 ст. 264 ЦК України, оскільки будь-яких дій для цього вона не вчиняла. Інші доводи апеляційної скарги є також необгрунтованими. Виходячи з вищенаведеного , колегія суддів дійшла висновку , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права , його висновки відповідають фактичним обставинам справи , а тому підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відсутні. Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307,ст.ст. 308 , 313- 315, 319 ЦПК України , колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - відхилити. Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02.12. 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - суддя

Судді :