УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини, стягнення аліментів на дитину, поділ майна подружжя,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини, стягнення аліментів на дитину, поділ майна подружжя.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 перебуває з 07 серпня 2004 року, від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування у шлюбі подружжям придбані автомобілі: Dacia Logan, 90 L ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску та Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску. Їх спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на подружнє життя, виховання дитини тощо. З травня

2014 року сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства.

А тому позивач просив: розірвати шлюб, укладений між ними, визнати місце проживання дитини сторін із матір'ю, стягувати щомісячно аліменти з позивача на користь їхньої дитини до досягнення нею повноліття в розмірі

3 000 грн, припинити право спільної сумісної власності на автомобілі: Dacia Logan, 90 L ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску та Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску, визнати за ним право власності на автомобіль Dacia Logan, 90 L ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску, за відповідачем визнати право власності на автомобіль Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_3, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на малолітню доньку до досягнення нею повноліття у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягувати щомісяця з ОСОБА_3 кошти в розмірі 3 000 грн додаткових витрат на утримання дитини, оскільки донька має захворювання, лікування якого потребує значних коштів, крім того, додаткові витрати також полягають у сплаті послуг няні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

26 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Жовтневої районної у

м. Дніпропетровську ради, про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини, стягнення аліментів на дитину, поділ майна подружжя задоволено частково. Шлюб, зареєстрований 07 серпня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 509, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, розірвано. Припинено право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль Dacia Logan, 90 L ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску та на автомобіль Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску. Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на автомобіль Dacia Logan, 90 L ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску. Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на автомобіль Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задоволено частково. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 вересня 2014 року. Рішення в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 3 000 грн, починаючи з 01 вересня 2014 року до зміни стану здоровʼя дитини. В задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

26 листопада 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти та додаткові витрати на дитину скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття в розмірі 3 000 грн, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 вересня 2014 року. Рішення в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2015 року та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду оскаржувалося в суді апеляційної інстанції лише в частині стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому їх законність судом касаційної інстанції не перевіряється.

Скасовуючи рішення в частині стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини та задовольняючи позовні вимоги та частково зустрічні позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що батько малолітньої дитини - ОСОБА_3 має постійне місце роботи та регулярний дохід, а тому дійшов висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, ОСОБА_4 не надала належних та допустимих доказів про розмір коштів, затрачених нею на додаткові витрати на утримання доньки за минулий час та наперед.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної інстанції не дотримано.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

З пояснень, наданих сторонами та їхніми представниками, судом встановлено, що ОСОБА_3 працює за межами України та збирається виїхати за кордон на постійне місце проживання.

Крім того, судом з'ясовано, про що не заперечує ні позивач ні відповідачка, що місце проживання дитини ОСОБА_5 визначено разом з матір'ю ОСОБА_4

Судами встановлено, що малолітня ОСОБА_5 перебуває на обліку у лікаря-алерголога (а. с. 35-36), через наявну в неї алергію часто хворіє, потребує постійного нагляду, який ОСОБА_4 може забезпечити лише через наймання няні для доньки, оскільки в протилежному випадку ризикує залишитись без роботи, а отже, без засобів для життя, в тому числі для своєї дитини.

З матеріалів справи вбачається, що середньомісячні витрати на послуги няні за період з травня по серпень 2014 року становлять для ОСОБА_4 4 450,00 грн (а. с. 37, 38-41).

Відповідно до ст. 180 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_790/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1>, ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_361/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

За ч. 1 ст. 79 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_357/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1>, ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_792/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви; кошти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ст. 185 Сімейного кодексу України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_812/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Із роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на доньку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що аліменти необхідно стягувати з ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня пред'явлення зустрічного позову, а саме: з 01 вересня 2014 року. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції посилався на доведеність вимог в частині щомісячного стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 додаткових витрат у сумі 3 000,00 грн щомісячно до зміни стану здоров'я дитини.

Таким чином, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, ухвалене відповідно до закону, яке згідно з положеннями ст. 339 ЦПК України підлягає залишенню в силі.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2015 року скасувати, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік