АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/840/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 54 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу імені ОСОБА_7 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника ОСОБА_6, адвоката ОСОБА_8, які підтримали доводи апеляційної скарги, та представників Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу, які заперечували на доводи апеляційної скарги, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу імені ОСОБА_7 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що відповідно до наказу № 185 від 14 листопада 2011 року її було прийнято на посаду лаборанта за сумісництвом в Уманський гуманітарно-педагогічний коледж ім. Т.Г. Шевченка, а 03 грудня 2012 року переведено у штат працівників коледжу, що підтверджується наказом № 174 від 3.12.2012 року. Відповідно до наказу № 164 від 02 вересня 2013 року вона була переведена на посаду викладача педагогічних дисциплін.

Після закінчення відпустки, у вересні місяці 2014 року позивачка була викликана до директора коледжу і їй було запропоновано звільнитися, посилаючись на скорочення численності штату.

ОСОБА_6 відмовилася звільнитися, після чого адміністрація коледжу почала чинити на неї тиск та погрожувати, що якщо вона добровільно не звільниться або не підпише накази про своє скорочення, то її звільнять за порушення діючого законодавства.

На початку вересня 2014 року позивачку все-таки змусили підписати наказ від 28.06.2014 року, згідно якого її попередили, що вона буде скорочена з займаної посади з вересня 2014 року.

Позивачка зазначає, що звільнили її з займаної посади в вересні місяці 2014 року, але наказ про звільнення № 154 датований 29.08. 2014 року.

При ознайомленні з записом в книзі обліку трудових книжок дата отримання позивачкою трудової книжки стоїть 29.08.2014 року, але це не відповідає дійсності, так як трудову книжку вона отримала в перших числах вересня 2014 року, а копію наказу про своє звільнення вона отримала лише 24 вересня 2014 року.

Тому ОСОБА_6 вважає, що наказ від 29 серпня 2014 року № 154 про її звільнення по ч.1 ст.40 КЗпП України є незаконним та таким, що прийнятий з порушенням трудового законодавства.

Окрім того, позивачка вважає, що таке ставлення адміністрації коледжу до неї погіршило її стан здоров'я та призвело до моральних страждань, які вона оцінює в 3000 гривень.

На підставі наведеного, ст. ст. 5-1, ч.1 ст.40, ст.43, ст.233, ст.237-1 КЗпП України, позивачка просила суд визнати незаконним та протиправним наказ № 154 від 29.08.2014 року про її звільнення з посади викладача педагогічних дисциплін Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу ім. Т.Г. Шевченка та скасувати відповідний наказ і поновити її на посаді викладача педагогічних дисциплін Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу ім. Т.Г.Шевченка, стягнувши заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 3000 грн..

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2015 року відмовлено ОСОБА_6 в задоволені позову до Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу ім. Т.Г. Шевченка про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подала на нього апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити її позовні вимоги в повному обсязі.

Обговоривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Розглядаючи даний спір і відмовляючи ОСОБА_6 в задоволені позову до Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу ім. Т.Г. Шевченка про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди в звязку з пропуском позивачкою строку звернення до суду, суд не врахував положення судової практики, а саме розяснень в п. 11 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у тому, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд не визначився, чи з поважної причини був пропущений позивачкою строк звернення до суду з даним позовом і в чому саме були порушені її права при звільненні за скороченням штатів.

За таких обставин рішення суду не можна визнати законним і обґрунтованим.

Предявляючи позовні вимоги про поновлення на посаді викладача педагогічних дисциплін, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_6 стверджувала, що під тиском і погрозами з боку адміністрації коледжу змушена була у вересні 2014 року підписати документи і наказ від 28.06.2014 року про попередження її про скорочення із займаної посади, з якої її все ж таки безпідставно звільнили за наказом №154 від 29.08.2014 року, який вона просила визнати незаконним теж, оскільки виданий був без належного розгляду питання щодо звільнення на засіданні профспілкового комітету, куди її не запрошували.

По справі встановлено, що позивачка ОСОБА_6 в Уманський гуманітарно-педагогічний коледж ім. Т.Г. Шевченка була прийнята на роботу на посаду лаборанта на умовах сумісництва за наказом №185 від 14.11.2011 року. За наказом №174 від 03.12..2012 року переведена у штат працівників коледжу (основне місце роботи) лаборантом.

З 02.09.2013 року за наказом №164 від 02.09.2013 року ОСОБА_6 переведена на посаду викладача педагогічних дисциплін введення згідно наказу №57 від 29.05.2013 року по коледжу у варіативну (вибіркову) частину робочих навчальних планів на 2013-2014 рік дисципліни «Комунікації та основи професійного спілкування », яку читала позивачка (ар. спр.4-5;33).

Встановлено, що з ОСОБА_6, як з педагогічним працівником коледжу 02 серпня 2013 року був укладений контракт на період по 27 серпня 2014 року.

За умовами контракту він може бути припинений або розірваний з підстав, передбачених чинним законодавством.

Підставою для розірвання контракту є: закінчення строку його дії. При цьому керівник закладу освіти і працівник повинні за згодою сторін не пізніше як за два місяці визначитися у такому: контракт припиняє дію, контракт продовжується або укладається на новий термін. Контракт не може «переходити» в договір на невизначений строк відповідно до пункту 2 ст. 36 КзпП України, коли кожна із сторін не поставила питання про його припинення. Якщо у цей термін сторони не визначилися, то контракт продовжується на новий термін (пункт 6.2.1 контракту). Підставами для розірвання контракту є також угода сторін (пункт 1 ст. 36 КЗпП України) (пункт 6.2.2) та ініціатива закладу освіти до закінчення строку дії контракту на умовах, передбачених законодавством ( статтями 40,41 КЗпП України) (пункт 6.2.3 контракту на ар. спр. 25- 26).

Необхідно зазначити, що згідно розяснень в п. 13 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП).

З матеріалів справи встановлено, що з початку 2014 року Міністерство освіти і науки України а також власник коледжу почали реалізовувати політику, направлену на економію держаних коштів.

В звязку з цим (і на виконання цього) Міністерством освіти і науки України 23 січня 2014 року був виданий наказ №60 « Про затвердження Типових штатних нормативів вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації», яким керівникам вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації рекомендувалось привести штатні розписи закладів у відповідність до цього наказу. З метою економічного і раціонального використання коштів не допускати збільшення чисельності працівників, оплата праці яких здійснюється за рахунок коштів загального фонду, що склалась на 01 вересня 2014 року.

Уманський гуманітарно-педагогічний коледж ім. Т.Г. Шевченка є державним (комунальним ) вищим навчальним закладом ІІ рівня акредитації, тому і сам Наказ №60 від 23 січня 2014 року і нові штатні нормативи, запровадженні Наказом, являються обовязковими для виконання та застосування у коледжі.

Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України №156- р від 01.03.2014 року «Про заходи щодо збалансування місцевих бюджетів у 2014 році в процесі їх виконання» та направлення керівникам установ на його виконання листом Департаменту освіти і науки Черкаської облдержадміністрації від 12.06.2014 року за №1559 поставлені вимоги про жорстоку економію грошових коштів (ар. спр. 27- 32).

Слід зауважити, що і в даному 2015 році Кабінет Міністрів України, Міністерство освіти і науки України наполягають у звязку із проведенням податкової реформи на тому, щоб розробити заходи щодо забезпечення скорочення чисельності працівників бюджетних установ, що фінансуються із місцевих бюджетів області, про що свідчать лист Департаменту освіти і науки черкаської ОДА від 16.01.2015 року за №82/07 на адресу керівників органів управління освітою, керівників навчальних закладів обласного підпорядкування на ар. спр. 165 167.

За таких обставин, як наголошували представника Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу , для того, аби привести штатний розпис закладу до вимог та стандартів Міністерства освіти і науки, адміністрація коледжу була «змушена вдатись до неприємної, але необхідної процедури проведення скорочення працівників».

27 травня 2014 року адміністрацією Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу був виданий наказ №53 «про наступне скорочення чисельності працівників Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу імені ОСОБА_7», в якому визначено на виконання наказу Міністерства освіти і науки України від 23 січня 2014 року №60 « Про затвердження Типових штатних нормативів вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації», з метою приведення штатного розпису коледжу у відповідність до Типових штатних нормативів вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації скоротити з 01 вересня 2014 року 5 штатних одиниць викладачів, 4 штатних одиниці бібліотекарів , 7 штатних одиниць лаборантів, і по одній штатній одиниці оператора компютерного набору і настроювача музичних інструментів (ар. спр. 37-38).

В даному наказі вказувалось секретарю діловоду не пізніше ніж за 2 місяці вручити персональне попередження під розписку працівнику, посада якого підлягає скороченню, своєчасно підготувати та надати в центр зайнятості населення м. Умані всю необхідну інформацію про наступне скорочення чисельності працівників коледжу і невідкладно направити на адресу профкому коледжу повідомлення про проведення консультацій про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або помякшення несприятливих наслідків будь якого звільнення, а в подальшому отримати попередню згоду профспілкового комітету на скорочення зазначених посад відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

З матеріалів справи встановлено, що профком коледжу, розглянувши на своєму засіданні 30 червня 2014 року звернення директора коледжу ОСОБА_9 до профкому щодо надання згоди на розірвання трудового договору з працівниками , надав таку згоду на звільнення 18 осіб, зобовязавши подати списки вивільнюваних працівників та варіанти можливого працевлаштування їх на інші посади згідно штатного розпису, і також вирішив запросити цих працівників, що підлягають скороченню та представників адміністрації на засідання профкому, яке провести до 10 липня 2014 року (протокол засідання профкому №60 на ар. спр. 41-42).

Як видно з фотографії на ар. спр. 40, оголошення профкому на інформаційному стенді коледжу повідомляє, що 09.07.2014 року о 10-00 год. в ауд№15 відбудеться засідання профспілкового комітету з порядком денним «Про скорочення окремих працівників коледжу», на яке запрошуються всі 18 працівників, що підлягають вивільненню, і у списку яких під №12 вказано ОСОБА_6.

Наведене спростовує доводи позивачки про те, що на засідання профкому, на якому вирішувалось питання щодо надання згоди на звільнення вона не запрошувалась .

Судом встановлено, що позивачка протягом 2014 року працювала в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі на умовах контракту як особливої форми строкового трудового договору, строк дії якого закінчувався 27 серпня 2014 року, про що вище зазначалось. ОСОБА_6 було прийнято на роботу по контракту для викладання вибіркової (варіативної ) дисципліни, яка була відсутня в переліку нормативних дисциплін галузевих стандартів вищої освіти зі спеціальностей, підготовка яких здійснюється в коледжі. В подальшому, адміністрацією коледжу була виявлена неефективність і недоцільність викладання ряду вибіркових дисциплін, в тому числі і дисципліни, яку викладала позивач ОСОБА_6- «Комунікації та основи професійного - спілкування». Тому адміністрацією було прийнято, рішення про вилучення даної дисципліни із переліку дисциплін, що вивчаються в коледжі, що і стало підставою і зумовило необхідність скорочення посади, яку займала позивачка.

На підтвердження вищевказаного свідчать наступні матеріали справи.

Витяг з протоколу №9 засідання навчально методичної ради Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу ОСОБА_7 від 21 травня 2014 року по питанню «Про ефективність і доцільність викладання вибіркових навчальних дисциплін у педагогічному коледжі», на якому було вирішено в звязку з дублюванням навчального матеріалу та враховуючи те, що введення вибіркових дисциплін призводить до перевищення нормативів гранично допустимого тижневого навантаження на студентів, вилучити із робочих навчальних планів навчальні дисципліни : «комунікації та основи професійного спілкування» (спеціальності дошкільна освіта, ІНФОРМАЦІЯ_1, соціальна педагогіка), «ритміка та хореографія», «Музика» (спеціальність соціальна педагогіка), «Економічне виховання дошкільників» (Спеціальність дошкільна освіта) (ар. спр. 35 -36).

Наказ № 53 від 21.05.2014 року по Уманському гуманітарно-педагогічному коледжу «Про вибіркові навчальні дисципліни», згідно якого за результатом аналізу ефективності і доцільності викладання окремих вибіркових дисциплін, їх значення в професійній підготовці випускників, ІНФОРМАЦІЯ_2, початкова освіта, соціальна педагогіка, вилучивши з робочих навчальних планів наступні дисципліни:

- « Комунікації та основи професійного спілкування» (спеціальності дошкільна освіта, ІНФОРМАЦІЯ_1, соціальна педагогіка);

- «Економічне виховання дошкільників» (спеціальність дошкільна освіта);

- «Ритміка та хореографія», «Музика» (спеціальність соціальна педагогіка).

Свідчать також покази допитаної свідком завідувача відділенням дошкільної освіти коледжу ОСОБА_10 , яка пояснила, що в 2013 році навчально-методична рада прийняла рішення про введення до навчальних планів вибіркової ( варіативної ) спеціальності, в тому числі і дисципліни, яку викладала ОСОБА_6 - « Комунікації та основи професійного спілкування». В 2012, 2013 та 2014 роках вносились зміни до Державних стандартів освіти і на навчальний 2014 -2015 рік такого предмету вже взагалі не було передбачено. При цьому також значно були скорочені і нормативні дисципліни відповідно до Державних стандартів освіти. В цьому навчальному році серед варіативної частини в коледжі було залишено лише одну дисципліну « Основи інклюзивної освіти».

Свідчить також вищезгаданий наказ директора коледжу від 27 травня 2014 року теж за № 53 (як і попередній наказ) «Про наступне скорочення чисельності працівників Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу імені ОСОБА_7» про скорочення 18 штатних одиниць (ар. спр. 37-38).

Необхідно зазначити, що наявність двох наказів з різними датами під одним номером пояснюється технічною помилкою (опискою), яку допустила інспектор кадрів коледжу ОСОБА_11, про що підтвердила в судовому засіданні, будучи допитаною свідком. Вона також підтвердила, що дійсно, на виконання відповідного наказу Міністерства освіти і науки та листа Черкаської ОДА в коледжі відбулося у 2014 році скорочення штату працівників . В травні 2014 року адміністрацією коледжу було видано наказ про скорочення і він був переданий в профком. В червні 2014 року з цим наказом під розписку були ознайомлені працівники, а вже в серпні 2014 року були видані накази про звільнення . Також про наступне звільнення вона попереджала і ОСОБА_6 і це відбулося 20 червня 2014 року у другій половині дня. Якби дата була не та, що вказана в попередженні, то вона обовязково зробила б в ньому відповідну відмітку . Ніякого тиску з боку адміністрації на ОСОБА_6 в період підпису документів щодо звільнення не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що матеріалами справи беззаперечно доведено про те, що дійсно, у 2014 році в Уманському гуманітарно - педагогічному коледжі імені ОСОБА_7 мало місце скорочення штату працівників, і що з травня по вересень 2014 року відбувалася процедура скорочення штату працівників в кількості 18 штатних одиниць, включаючи 5 штатних одиниць викладачів, серед яких була і позивачка ОСОБА_6.

Таким чином, наведене спростовує доводи позивачки ОСОБА_6 та її представників про те, що посада викладача, яку вона займала, не скорочувалась.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка ОСОБА_6, працюючи на умовах контракту, строк дії якого спливав 27 серпня 2014 року (про що вище зазначалось), мала бути звільнена за п. 8 ст.36 КЗпП України, - з підстав, передбачених контрактом, малось на увазі по закінченні строку його дії.

Як стверджують представники відповідача, у травні 2014 року ОСОБА_6 була попереджена про наступне звільнення працівника у звязку із закінченням строку дії контракту.

Однак одразу після цього сама позивачка та її мати ОСОБА_12, яка є працівником коледжу, почали звертатися до адміністрації коледжу із проханням звільнити позивачку не у звязку із закінченням строку дії контракту, а саме у звязку із скороченням, мотивуючи можливістю отримання соціальних виплат. На звільнення саме за скороченням штатів позивачка та її мати наполягали постійно на протязі декількох тижнів, тому адміністрація коледжу, як стверджують представники останнього, виходячи із морально етичних міркувань, враховуючи тривалий час роботи матері позивачки в Уманському гуманітарно - педагогічному коледжі імені ОСОБА_7, враховуючи і те, що звільнення ОСОБА_6 у звязку із скороченням буде відповідати дійсним обставинам справи та вимогам закону, погодилась на наполегливі прохання родини ОСОБА_6.

При цьому працівники коледжу наголошували на тому, що як в червні 2014 року, так і перед початком навчального року позивачкою були підписані всі необхідні документи без будь яких проблем та конфліктів, оскільки це питання було узгоджено між адміністрацією коледжу та працівниками.

За наведених обставин судова колегія вважає, що розглядаючи даний спір, слід керуватися розясненнями в п.18 вищезгаданої Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» про те, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

По справі встановлено, що звільнена ОСОБА_6 за наказом №154 від 29 серпня 2014 року з посади викладача з 29 серпня 2014 року в звязку з скороченням штатів згідно п.1 ст.40 КЗпП України (ар. спр.6). При звільненні ОСОБА_6 адміністрацією коледжу було дотримане трудове законодавство, вимоги статей 40; 42; 43; 49-2 КЗпП України. 27.06.2014 року Директору Уманського міського центру зайнятості був направлений лист на виконання вимог 49-2 КЗпП України про те, що в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі здійснюється скорочення штату працівників загальною кількістю 18 чоловік (ар. спр.39).

ОСОБА_6 20.06.2014 року була належним чином ,- персонально, під підпис попереджена, у термін, не менший ніж за два місяці до вивільнення (ар. спр.69).

Про це підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_11, яка працювала інспектором з кадрів коледжу, яка пояснила, що 20.06.2014 року вона попереджала ОСОБА_6 про наступне звільнення (про що вище зазначалось), і це було у другій половині дня, ОСОБА_6 була на роботі. Наказ про звільнення позивачки було видано 29 серпня 2014 року і свідок стверджувала, що саме цього дня ОСОБА_6 нею було ознайомлено з наказом про звільнення і саме в цей день ОСОБА_6 під розписку свідок вручила трудову книжку, про що ОСОБА_6 розписалась цією ж датою у відповідному журналі. При цьому була присутня мама позивачки - ОСОБА_12 з якою разом вони читали документи, мама казала дочці що робити, а потім ОСОБА_6 ставила підписи в її присутності.

Свідок пояснила також, що 03 вересня 2014 року ОСОБА_6 прийшла замовити довідку для центру зайнятості і того ж дня, свідок дала їй на підпис заяву про відсутність у ОСОБА_6 претензій до дирекції Уманського гуманітарно - педагогічного коледжу, яку вона також підписала добровільно (без будь-якого тиску). У звязку з тим, що був період відпусток і викладачі мали йти у відпустку, то викладачу ОСОБА_6 вона надала попередження про майбутнє вивільнення під підпис 20 червня 2014 року, а іншим працівникам попередження надавала під підпис у період з 20 по 27 червня 2014 року.

Позивачка ж в судовому засіданні пояснила, що про своє звільнення з роботи вона дізналась 03 вересня 2014 року, коли їй фактично видали всі необхідні документи. Спочатку наполягала на тому, що про попередження про звільнення їй нічого не було відомо і підпис в попередженні не її. Потім вже уточнила, що в документі стоїть не та дата, а тому вона сумнівається, що і підпис її.

Підтвердила, що у неї був строковий трудовий договір, який у 2013 році був укладений на один рік. Про те, що на засіданні вченої ради 21.05.2014 року було прийнято рішення вилучити з навчального плану дисципліну, яку вона виклала, їй не було відомо.

Визнала, що ніякого тиску на неї не чинили, з адміністрацією спілкувалася її мама ОСОБА_12, яка працює у коледжі тривалий час. Мама і повідомила їй , що треба звільнятися по скороченню штатів, бо інакше буде звільнена по статті.

ОСОБА_6, також визнала, що в наказі про звільнення підпис її і дата вказана, мабуть, правильно.

В книзі про отримання трудової книжки теж підпис її, однак висловила сумнів щодо вказаної дати отримання трудової книжки. Підтвердила також, що заяву про відсутність претензій до адміністрації коледжу підписувала вона, але в послідуючому після спілкування з юристами зрозуміла, що поспішила, бо її звільнення було проведено «задніми числами» і з порушеннями чинного законодавства.

20 червня 2014 року вона, дійсно, була на обстеженні в клініці «Охматдит» в м. Києві і тому не могла підписати цією датою попередження про наступне звільнення. З кінця червня 2014 року її не було на території України, але також вказала, що 24 червня 2014 року у неї був захист диплому в Уманському педуніверситеті, який вона отримала на початку серпня 2014 року, однак адміністрації коледжу вказаний диплом вона не надала. А лист від коледжу на імя ректора Уманського педуніверситету про подальше працевлаштування їй був необхідний, оскільки за його відсутності її б не допустили до захисту диплому. Перед цим у неї був диплом, але не по спеціальності. Стверджувала , що має на меті працювати в коледжі і може викладати будь який предмет.

Представники позивачки вказували на допущені порушення трудового законодавства при звільненні ОСОБА_6 і, перш за все, у тому, що не було запропоновано їй іншої посади в коледжі.

Однак , згідно матеріалів справи встановлено, що крім визнання позивачкою власного підпису на попередженні від 20.06.2014 року про наступне вивільнення, показів свідка ОСОБА_11, доказами того, що саме 20.06.2014 року ОСОБА_6 була на роботі в коледжі і, відповідно, попереджалась про майбутнє звільнення за скороченням штатів являються матеріалами службової перевірки щодо цього, проведеної за розпорядженням директора коледжу від 25.11.2014 року за № 24 (ар. спр.84). Шляхом огляду табеля обліку використання робочого часу за період з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року та відібрання пояснень у викладачів коледжу ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 встановлено, що ОСОБА_6 20.06.2014 року на роботі була (ар. спр. 85 -90), хоча нею і надано консультативний висновок з Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» від 20.06.2014 року, у відповідності з яким ОСОБА_6 з 19 по 20.06.2014 року включно знаходилася на амбулаторному обстеженні в ендокринологічному відділенні клініки (ар. спр. 60;196).

Крім того, доказом є і протокол №11 засідання циклової методичної комісії соціальної педагогіки і методики соціально - педагогічної діяльності від 20.06.2014 року, згідно якого ОСОБА_6 була присутня на засіданні і приймала участь в роботі вказаної комісії коледжу (ар. спр. 91-92).

Встановлено, що на звільнення ОСОБА_6 за скороченням штатів надав згоду профспілковий комітет закладу. Спочатку це було на засіданні профкому 09 липня 2014 року, і підтверджена така згода на засіданні профкому 28 серпня 2014 року (протокол засідання профкому №61 від 09.07.2014 р. на ар. спр. 43-44; протокол засідання профкому №62 від 28.08.2014 р. ), так як, згідно ст. 43 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Необхідно зазначити, що ОСОБА_6 неодноразово запрошувалось на засідання профкому. Перший раз в загальному порядку через оголошення на інформаційному стенді коледжу (на що вище зверталась увага) потім, коли відкладалось засідання, а ОСОБА_6 не була присутня на цьому засіданні, члени профспілкового комітету почали вживати заходів для того, щоб повідомити ОСОБА_6 про засідання, то було зясовано, що вона знаходиться за кордоном. Про це стверджували допитані свідками в судовому засіданні голова профспілки коледжу ОСОБА_16 та завідувач відділення дошкільної освіти ОСОБА_10.

За таких обставин розгляд відповідного клопотання адміністрації коледжу було здійснено у відсутність ОСОБА_6, що допускається положеннями ст. 43 КЗпП України «у разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності» (ч. 3 ст. 43 КЗпП України).

З матеріалів справи вбачається , що при звільненні ОСОБА_6 за скороченням штатів адміністрацією коледжу розглядалось питання щодо можливості її працевлаштування як і відносно решти працівників, які підлягали скороченню . Про це свідчать протоколи засідань профспілкового комітету гуманітарно-педагогічного коледжу від 30 червня 2014 року; від 09 липня 2014 року; від 28.08.2014 року на ар. спр. 41-44.

Зясовано, що до того часу, як постало питання скорочення ряду працівників, в тому числі і викладачів, в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі позивачка ОСОБА_6 пропрацювала майже рік на посаді викладача вибіркової варіативної дисципліни «Комунікації та основи професійного спілкування» на підставі строкового трудового договору на умовах контракту, строк дії якого почався 02 вересня 2013 року і закінчувався 27 серпня 2014 року, та й тільки на 0,25 ставки (як підкреслила її мама свідок ОСОБА_12Д.).

Освіта позивачки на той час, яку вона отримала у Київському національному університеті культури і мистецтв за спеціальністю «Менеджмент організацій, кваліфікація менеджера звязків із громадськістю»(запис у трудовій книжці ар. спр. 4), - не надає ОСОБА_12 права викладання дисциплін і спеціальностей, підготовка яких здійснюється в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі, з чим, до речі, позивачка погоджується, і про що підтвердила в судовому засіданні.

Інших документів про свою освіту позивачка ОСОБА_6 адміністрації коледжу не надавала, про що теж не заперечувала в засіданні суду. Сама вона ОСОБА_6, до адміністрації коледжу з приводу звільнення взагалі жодного разу не зверталася (усі питання вирішувала її мама).

Представники відповідача стверджували, що між коледжем і Уманським педуніверситетом за участю студентки ОСОБА_6 будь якої угоди, яка передбачена чинним законодавством України при наявності відповідних домовленостей між навчальним закладом та роботодавцем щодо подальшого працевлаштування ОСОБА_6 не укладалось.

ОСОБА_6 цього також не заперечувала, пояснивши в суді, що лист на імя ректора Уманського педуніверситета про подальше її працевлаштування, який є в справі (ар. 94) їй був необхідний лише для того, щоб її допустили до захисту диплому, нічого їй не гарантуючи, в тому числі і статус «молодого спеціаліста» (оскільки немає державного замовлення).

В звязку з цим доводи представників позивачки про те, що адміністрація коледжу зобовязана була працевлаштувати позивачку, не можна визнати обґрунтованими.

Відповідно до ст. 492 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Як встановлено, на час скорочення позивачки в числі 18 працівників коледжу, враховуючи її спеціальність і професійні навики, позивачці не можна було запропонувати роботу в даному закладі, не було таких посад, тому й був виданий наказ №154 від 29.08.2014 року про звільнення ОСОБА_6 з посади викладача в звязку із скороченням штатів.

Як стверджувала в засіданні апеляційної інстанції представник відповідача, з вересня 2014 року в штат коледжу було прийнято 5 викладачів для викладання дисциплін (з хімії, фізики, природознавства), жодна з яких не відповідає освіті (спеціальності та кваліфікації ОСОБА_6В.).

Вирішуючи питання скорочення працівників, відповідний лист коледжем був направлений в кінці червня 2014 року директору Уманського міського центру зайнятості про вивільнення у кількості 18 осіб, про що вище згадувалось (ар. спр. 39).

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції представниками позивачки була надана суду копія наказу по коледжу за №175 від 18.09.2014 року «Про виплату вихідної допомоги ОСОБА_6, ОСОБА_17М.», в якому зазначено про виплату вихідної допомоги в звязку з скороченням ОСОБА_6 лаборанта, викладача, (тобто як лаборанта і викладача), ОСОБА_17 - практичного психолога.

В звязку з цим судовою колегією були витребувані і перевірені всі книги обліку бухгалтерської звітності Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу імені ОСОБА_7 за вересень - грудень 2013 і січень серпень 2014 року. Встановлено, що по всім табелям обліку використання робочого часу і по відомостям про направлення і виплату зарплати за вказані періоди часу вказано, що ОСОБА_6 працювала на посаді викладача і отримувала гроші як викладач, а не лаборант.

Тому надану копію наказу від 18.09.2014 року за №175 слід визнати такою, що не відповідає дійсності (помилковим)

Встановлено, що згідно табелю обліку використання робочого часу за серпень 2014 року ОСОБА_6 працювала 26;27;28 і 29 серпня 2014 року, що підтверджує той факт , що звільнена вона була не по закінченні дії контракту.

В засіданні суду ОСОБА_6 визнала свій підпис і в книзі реєстрації та видачі трудових книжок, згідно якої ОСОБА_6 отримала свою трудову книжку 29.08.2014 року (копії титульного аркуша і листів з книги реєстрації і видачі трудових книжок на ар. спр. 47 -49).

З виписки банку встановлено, що ОСОБА_6 18.08.2014 року отримала зарплату в сумі 50 грн., 27.08.2014 року в сумі 231,0 грн., 25.09.2014 року в сумі 502,29 грн. і 26.09.2014 року в сумі 1673,05 грн. (ар. спр. 195). Остання сума є вихідною допомогою. Таким чином з ОСОБА_6 проведено повний розрахунок.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналізуючи всі наведені матеріали справи у сукупності, судова палата вважає, що доводи позивачки ОСОБА_6 стосовно незаконності виданого адміністрацією коледжу наказу №154 від 29.08.2014 року про її звільнення , про оформлення «задніми числами», тобто фальсифікацію всих документів відносно її звільнення за скороченням штатів, - не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Адміністрацією Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу, на думку судової колегії, при звільненні ОСОБА_6 за скороченням штатів були дотримані норми чинного трудового законодавства і підстав для визнання недійсним наказу про звільнення позивачки, визнання недійсною процедуру її звільнення та водночас підстав для поновлення її на роботі як незаконно звільнену стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і також у відшкодуванні моральної шкоди (що недоведена),- не вбачається.

Тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 слід відмовити в повному обсязі.

За таких обставин рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в звязку із пропуском строку звернення до суду, встановленого ст. 233 КЗпП України необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, - про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 по суті позову.

Керуючись ст.ст. 303; 304; 307; 309; 316;317;218 ЦПК України, судова палата, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2015 року по даній справі скасувати .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу імені ОСОБА_7 про визнання незаконним наказу №154 від 29.08.2014 року по Уманському гуманітарно-педагогічному коледжу, визнання протиправним звільнення ОСОБА_6, скасування наказу та в поновленні ОСОБА_6 на посаді викладача педагогічних дисциплін Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу імені ОСОБА_7, у відшкодуванні моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :