Справа № 363/4445/14-ц Головуючий у І інстанції Скарлат О.І.
Провадження № 22-ц/780/686/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С.М.
Категорія 58 19.01.2015

УХВАЛА
Іменем України
19 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,
суддів - Воробйової Н.С., Сліпченка О.І.,
при секретарі - Бобку О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишгородського міського комунального підприємства «Водоканал» про неправомірні нарахування за надані послуги,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що він є ветераном військової служби і відповідно до ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» він та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, мають право на 50% знижку плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги). Позивач зазначав, що він сплачує відповідачу за надані послуги з водопостачання та водовідведення з урахуванням 50% знижки, яка поширюються на нього та членів його сім`ї (дружину та повнолітнього сина), однак відповідач всупереч вимогам зазначеної вище норми Закону враховує таку знижку тільки на нього та його дружину й не поширює це право на його повнолітнього сина, що призвело до нарахування заборгованості за спожиті послуги.

З наведених підстав, позивач просив суд зобов`язати відповідача виключити з його особистого рахунку № НОМЕР_1 борг у сумі 1054 грн. 70 коп. та в подальшому проводити нарахування за послуги з водопостачання та водовідведення відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справі і деяких інших осіб та їх соціальний захист» з урахуванням 50% знижки плати на всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 01 грудня 2014 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції керувався ст.51 Бюджетного кодексу України, згідно з якою при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни I групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним. Застосовуючи до спірних правовідносин вищезазначену норму, суд першої інстанції дійшов висновку, що повнолітній син позивача відповідно до чинного законодавства не є тим членом сім`ї пільговика, якому у силу п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» надаються пільги на оплату комунальних послуг відповідно до наведеної вище правової норми.

Такі висновки суду є правильними й такими, що ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є ветераном військової служби, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданого 09 серпня 2012 року Київським обласним військовим комісаріатом, а відтак його статус визначений Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення (особистий рахунок №6), що надаються Вишгородським міським комунальним підприємством «Водоканал» (далі Вишгородське МКП «Водоканал»).

Відповідно до пункту 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила) справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи рахунків на сплату, квартира ОСОБА_2 .Т обладнана лічильником холодної води, нарахування за послуги Вишгородським МКП «Водоканал» здійснюється відповідно до показників лічильника.

Пунктом 22 вказаних вище Правил передбачено, що у разі встановлення квартирних засобів обліку їх показання розподіляються пропорційно кількості мешканців квартири. Пільги споживачам з оплати послуг надаються на частку, отриману після такого розподілу, за фактичними витратами, але не вище нормативів (норм) споживання, визначених законодавством.

З довідки комунального підприємства житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради від 23 липня 2014 року № 1277 (форма 3А) вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 разом із позивачем проживають та зареєстровані його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.29).

По справі встановлено, що відповідач надає 50% знижку плати за користування послугами з водопостачання та водовідведення лише позивачу та його дружині ОСОБА_3 , посилаючись на те, що пільги, передбачені п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», на повнолітнього сина ОСОБА_4 не розповсюджуються.

Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Зі змісту ст.4 Бюджетного кодексу України (далі БК України) випливає, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням цього Кодексу та закону про Державний бюджет України.

Згідно з п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранам органів внутрішніх справ надаються пільги з 50-відсоткової знижки плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія та інші послуги), користування квартирним телефоном ветеранами органів внутрішніх справ і членами їх сімей, які проживають разом з ними, в жилих будинках усіх форм власності в межах норм, встановлених для продажу населенню для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що витрати, пов`язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством, що передбачено.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 51 БК України при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни I групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

Зазначені положення цього Кодексу не змінені, не скасовані й не визнані неконституційними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що до членів сім`ї позивача, які одночасно з ним мають право користування пільгою позивача, належить його дружина ОСОБА_3 , а повнолітній син ОСОБА_4 не є тим членом сім`ї пільговика, якому у силу п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» надаються пільги на оплату комунальних послуг, оскільки не зазначений таким в наведеній вище ч.5 ст.51 БК України.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково застосував до спірних правовідносин положення Бюджетного кодексу України, є безпідставними, оскільки спірні правовідносини виникли з приводу надання гарантованої державою пільги, а відтак, врегульовані спеціальними законодавчими актами, одним з яких є Бюджетний кодекс України, що і визначає поняття складу сім`ї пільговика, оскільки видатки на фінансування таких витрат здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, а якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у Бюджетному кодексі України, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та висновків суд першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову не спростовують.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в позові та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвалу апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді