АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Шиманського В.Й.

при секретарях Івановій А.А., Хоменку О.С., П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року у справі за первинним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 754/16627/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10499/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3, який в подальшому змінювала, та остаточно просила поділити спільне майно подружжя в наступному порядку: визнати за нею право власності на: 4-кімнатну квартиру, площею 110,2 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 338 873,66 грн., нежитлове приміщення 174 площею 87,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7 вартістю 741 096,00 грн., автомобіль «Hyundai Getz», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 вартістю 176 000,00 грн., майнові права на 1-кімнатну квартиру площею 53,29 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 473 586,92 грн., а всього вартістю 1 729 556,58 грн.

Виділити та залишити у власності відповідача наступне майно. приміщення магазину «Господарські товари» площею 24,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 330 000 грн., промтоварний магазин площею 68,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4, вартістю 660 000 грн., промтоварний магазин площею 105,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4, вартістю 1 100 000 грн., зблокований торговий павільйон і кіоск площею 33,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 вартістю 440 000 грн., автомобіль «Toyota Corolla», 2012 року випуску, д/н НОМЕР_2, вартістю 374 000 грн., автомобіль «Mitsubishi Galant», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_3, вартістю 264 000 грн., автомобіль «Mitsubishi Galant», 2009 року випуску, д/н НОМЕР_4 вартістю 330 000 грн., майнові права на 1-кімнатну квартиру площею 45,40 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 вартістю 753 610,49 грн., а всього вартістю 4 251 610,19 грн. А також просила стягнути з відповідача на її користь різницю вартості присудженого майна у сумі 1 261 026,96 грн. та судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2003 року. За час перебування у шлюбі ними було нажито і набуто у власність рухоме і нерухоме майно, яке мирним шляхом поділити не виявилось можливим, тому вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом.

ОСОБА_3 пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому вказував, що у період шлюбу з позивачем за первісним позовом за первісним позовом було придбано наступне рухоме та не рухоме майно: 4-кімнатна квартира, площею 110,2 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 100 000,00 доларів США, право власності на яку було оформлено на дружину, нежитлове приміщення 174 площею 87,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7, вартістю 92 637 доларів США, право власності на яке було оформлено на нього,1- кімнатну квартиру площею 53,29 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 71 698 доларів США, оплачено 100% вартості майнових прав, які оформлені на дружину, 1-кімнатну квартиру площею 45,4 кв.м. в АДРЕСА_6, вартістю 94 201,00 доларів США, оплачено 40% вартості майнових прав, які оформлені на нього. З вищеперерахованого майна за спільні кошти подружжя було придбано лише: квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. На час купівлі нежитлового приміщення 174 площею 87,6 кв.м. по АДРЕСА_7 та 1-кімнатної квартири АДРЕСА_6 подружжя не мало коштів у спільному сімейному бюджеті, ці об'єкти нерухомого майна були придбані ним за особисті кошти, які йому були подаровані його батьками. Крім того, за квартиру АДРЕСА_6 він досі виплачує кошти відповідно до графіку платежів, що визначений інвестиційним договором від 08.11.2013 року. Тому просив суд про визнання за ним права власності на: нежитлове приміщення 174 площею 87,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7, на майнові права на 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 45,4 кв.м., які виникли на підставі Інвестиційного договору від 08.11.2013 року, укладеного між ним та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд»». Просив також визнати за кожним із подружжя право власності на квартиру АДРЕСА_1 по Ѕ частині за кожним та право власності на квартиру АДРЕСА_2 по 1/2 частині за кожним. Судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року первинний позов та зустрічний позов задоволені частково. (а.с.201-208)

Виділено, в порядку поділу майна подружжя, та визнано право власності За ОСОБА_1 на 4-х кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 338 873,66 грн., майнові права на 1-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 473 586,92 грн., автомобіль «Hyundai Getz», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_5, вартістю 176 000,00 грн., приміщення магазину «Господарські товари» за адресою АДРЕСА_3 вартістю 330 000,00 грн., а всього майна вартістю на 1 318 460, 58 грн.

Виділено, в порядку поділу майна подружжя, та визнано право власності За ОСОБА_3 на зблокований торговий павільйон і кіоск за адресою: АДРЕСА_5, вартістю 440 000,00 грн., автомобіль «Mitsubishi Galant», 2009 року випуску, д/н НОМЕР_4, вартістю 330 000,00 грн., автомобіль «Mitsubishi Galant», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_3, вартістю 264 000,00 грн., автомобіль «Toyota Corolla», 2012 року випуску, д/н НОМЕР_2, вартістю 374,000,00 грн. а всього майна вартістю 1 408 000,00 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення 174 площею 87,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7, майнові права на 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 45,4 кв.м., які виникли па підставі Інвестиційного договору від 08.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд»

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю вартості спірного майна у розмірі 44 769 грн. 71 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову та в частині задоволення зустрічного позову, представник ОСОБА_1 за договором - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати, в цій частині, та ухвалити нове про задоволення первісного позову в повному обсязі та відмову в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не визнав вказане у рішенні нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя виходячи тільки з усних пояснень відповідача.

На думку апелянта не визнано спільною власністю подружжя нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_7 та майнові права на 1 кімнатну квартиру АДРЕСА_6, виходячи з того, що відповідачу подарувала мати 140 000 доларів США, за які він нібито придбав вказане майно. Разом з тим, судом не враховано, що вартість вказаного майна по-перше складає більшу суму (приблизно 182 218, 26 доларів США), а по-друге з часу подарованих відповідачу коштів пройшло близько 8 років і сторонами в шлюбі було придбано ще нерухоме і рухоме майно, а тому не зрозуміло чому саме вказане майно відповідачем було визнано його особистою власністю.

Крім того, відповідно пункту 4.4 договору купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_7, вбачається що вона була придбана за згодою позивача, що, на думку апелянта, однозначно підтверджує купівлю майна за спільні кошти подружжя.

Не відповідають дійсності, на думку апелянта, і критичне ставлення суду до листа ТОВ «Компанія з управління активами «Роскапітал», відповідно до якого майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_6, оплачені в повному обсязі, оскільки з інвестиційного договору чітко видно, що відповідач уклав договір з ПАТ «ХК Київміськбуд», яке діяло як раз від імені ТОВ «Компанія з управління активами «Роскапітал».

Також, судом безпідставно визнано особистою власністю відповідача магазини за адресою: АДРЕСА_8 оскільки він 27.06.2002 року придбав приміщення площею 144 кв.м., а вказані магазини загальною площею 173 кв.м., оскільки відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що вони мають одне до одного відношення. Оскільки відповідачем було набуто право на вказані приміщення 23.05.2005 року, тобто під час шлюбу, то вони є спільною сумісною власністю подружжя. Це також підтверджується листом нотаріуса, згідно з яким 23.05.2008 року позивач давала згоду відповідачу на надання в іпотеку нежитлових приміщень площею 68,0 та 105,0 кв. м. за вказаною адресою.

Апелянт також вважає, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення, повинен був врахувати, що після розлучення з позивачем з нею залишилися проживати двоє малолітніх дітей, відповідач аліменти не сплачує, що є підставою для відступу від засад рівності часток подружжя відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 просили відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за її відсутністю.

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2003 року (а.с. 36). За час шлюбу у них народилися двоє синів - ОСОБА_7, 2004 року народження, та ОСОБА_8, 2008 рокународження. (а.с.37)

З травня 2014 року, що не заперечувалося сторонами, вони не ведуть спільного господарства, шлюбних стосунків не підтримують.

Під час знаходження їх в зареєстрованому шлюбі ними було придбано наступне майно: 4-кімнатна квартира АДРЕСА_1 вартістю 338 873,66 грн., майнові права на 1-кімнатну квартиру площею 53,29 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 473 586,92 грн., приміщення магазину «Господарські товари» площею 24,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 330 000 грн., зблокований торговий павільйон і кіоск площею 33,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 вартістю 440 000 грн., автомобіль «Toyota Corolla», 2012 року випуску, д/н НОМЕР_2, вартістю 374 000 грн., автомобіль «Mitsubishi Galant», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_6, вартістю 264 000 грн., автомобіль «Mitsubishi Galant», 2009 року випуску, д/н НОМЕР_4 вартістю 330 000 грн., автомобіль «Hyundai Getz», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 вартістю 176 000,00 грн., а всього майна на суму 2 726 460.58 грн., а також нежитлове приміщення 174 площею 87,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7 вартістю 741 096,00 грн., майнові права на 1-кімнатну квартиру площею 45,40 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 вартістю 753 610,49 грн.

Судом також встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будівні (споруди, приміщення) від 07.06.2002 року відповідач ОСОБА_3 придбав вбудоване приміщення перукарні за адресою: в АДРЕСА_8 загальною площею 144,0 кв.м. (а.с. 96-97).

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності про об'єкти нерухомого майна приміщення площею 68,0 та 105 кв.м. за адресою: в АДРЕСА_8 належать на підставі свідоцтв про право власності ОСОБА_3 з 30.11.2005 року. (а.с. 152-153).

Задовольняючи частково первинний та зустрічний позови сторін, суд першої інстанції вірно виходив з того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення, про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні, про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Враховуючи те , що вартість майна визначена сторонами під час судового розгляду не оспорювалося ними, що також було підтверджено представниками сторін у судовому засіданні при апеляційному розгляді, беручи до уваги майно, яке належить одному з подружжя на праві особистої приватної власності, забезпечивши повне і всебічне з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про вказаний поділ майна подружжя.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_7 та майнові права на квартиру АДРЕСА_6 підлягали розподілу як спільне майно подружжя, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 п.3 ст.57 СК України, особистою власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй , йому особисто.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 12.02.2015 року, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03.06.2015 року, 14 травня 2007 року батьки ОСОБА_3 подарувала йому 140 000 доларів США для придбання нерухомого майна у м. Києві.

Тобто кошти були подаровані ОСОБА_3 за договором дарування, а тому є його особистою власністю, що не підлягає доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Судом правильно встановлено, що 04.09.2013 року ОСОБА_3 придбав нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_7 вартістю 741 096,00 грн. та 08.11.2013 року майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 за 753 610,49 грн., з яких на даний час сплачено 80%.

Відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять та апелянтом не надано доказів того, що ОСОБА_3 витратив вказані кошти на інше майно.

Враховуючи наведене та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказане майно було придбане ОСОБА_3 за особисті кошти.

Колегія суддів також не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо того, що майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 оплачені повністю, оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції видану ТОВ «Компанія з управління активами «Роскапітал» довідку не можна прийняти до уваги, оскільки відповідно до умов договору, сторонами договору передбачений порядок розрахунків по інвестиційним платежам за вказаний об'єкт нерухомості.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що судом незаконно визнано особистою власністю відповідача магазини за адресою: АДРЕСА_8 оскільки, як вбачається з рішення суду першої інстанції, в ньому не визнавалося право власності на дане майно, а в позові в цій частині було відмовлено, оскільки вказане майно було придбане та реконструйоване ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу, а тому не може входити до поділу майна подружжя, оскільки в силу ч.1 п.1 ст. 57 СК України, є його особистою власністю.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги з посиланням на положення ст.70 СК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Відповідно до вказаної правової норми, суд має право відступити від рівності часток при поділі майна подружжя, але ця умова не є обов'язковою.

Всупереч вимогам ст.ст. 60, 61 ЦПК України, апелянтом не доведено те, що розмір аліментів, що сплачує відповідач, є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей та їх лікування.

Крім того кошти які перераховуються на утримання дітей є добровільним перерахуванням ОСОБА_3 Рішення щодо примусового стягнення з нього аліментів не приймалось, а тому вказані доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Інших доводів про незаконність рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року колегія суддів вважає таким, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді