АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Бреславського О. Г., Перепелюк І. Б.

секретар Окармус О. М.

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2015 року,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Відповідач ОСОБА_4 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

Позивач ОСОБА_3 просила також забезпечити позов шляхом накладення арешту на будинок №21 по провулку Ткачука у м. Чернівці.

Зазначала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2015 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на будинок №21 по провулку Ткачука у м. Чернівці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2015 року скасувати.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вона є обґрунтованою.

Такі висновки суду по суті є правильними.

Відповідно до ч. 3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 3, 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення боргу за договорами позики у розмірі 858371 гривні.

Заявлений ОСОБА_3 позов у даній справі є позовом майнового характеру, а тому може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачці і знаходиться у неї або в інших осіб.

У звязку з наявністю спору між сторонами, конкретних обставин справи, суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що незабезпечення позову може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Доводи апелянта про неправильну оцінку судом показань свідків, які допитані у звязку з вирішенням питання про забезпечення доказів, є необґрунтованими, оскільки при розгляді указаного питання спір по суті не вирішується.

Апелянт посилається на недоведеність позивачем наявності у відповідача правовстановлюючих документів на житловий будинок, як і права власності на будинок.

Проте апелянтом не спростовано належності будинку відповідачу.

У матеріалах справи є копія рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 червня 2013 року про визнання за ОСОБА_4 права власності на спірний будинок як на спадкове майно.

Можлива відсутність реєстрації права власності на будинок не є перешкодою для відмови у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на це майно.

Апелянт також посилається на необґрунтованість вимог про стягнення боргу, оскільки за змістом однієї з розписок термін повернення значної суми позики спливає лише у 2019 році.

Проте такі доводи не можуть бути підставою для відмови у забезпеченні позову, оскільки вони стосуються вирішення спору по суті.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: О. Г. Бреславський

ОСОБА_5