УХВАЛА

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Кадєтової О.В., Мазур Л.М.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» про заміну стягувача за рішенням суду в справі за позовом акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (далі - ТОВ «АКЗБ «Дельта М») звернулось до суду із вказаною заявою, посилаючись на те, що 20 листопада 2013 року між акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» (далі - АБ «Банк регіонального розвитку»), ТОВ «АКЗБ «Дельта М» та Національним банком України укладено договір про передавання в управління непроданих активів, за умовами якого заявник прийняв в управління наявні балансові активи банку, зокрема й актив за кредитним договором від 04 липня 2008 року №11/21-53-КС, укладеним між АБ «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_3

Вказав, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь АБ «Банк регіонального розвитку» заборгованість за кредитним договором, у зв'язку з чим, посилаючись на вимоги ст. 378 ЦПК України, ст. ст. 512, 514 ЦК України, просив замінити стягувача АБ «Банк регіонального розвитку» на ТОВ «АКЗБ «Дельта М».

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 грудня 2014 року в задоволенні заяви про заміну стягувача за рішенням суду відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2015 року апеляційну скаргу ТОВ «АКЗБ «Дельта М» відхилено, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «АКЗБ «Дельта М», мотивуючи свої доводи порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу, якою замінити сторону (стягувача) у справі № 2-8018/12 з АБ «Банк регіонального розвитку» на його правонаступника ТОВ «АКЗБ «Дельта М».

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції, з ухвалою якого погодився апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, виходив із того, що за положеннями ст. 378 ЦПК України та ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися лише у відкритому виконавчому провадженні.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2012 року позов АБ «Банк регіонального розвитку» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АБ «Банк регіонального розвитку» заборгованість за кредитним договором у розмірі 140 553 грн 93 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 52-55).

Рішення суду в цій справі набрало законної сили.

20 листопада 2013 року між АБ «Банк регіонального розвитку», заявником та Національним банком України укладено договір про передавання в управління непроданих активів, за яким АБ «Банк регіонального розвитку» передав заявнику в управління наявні у нього активи, зокрема й актив за кредитним договором від 04 липня 2008 року №11/21-53-КС, укладеним з ОСОБА_3 (а. с. 57-60).

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема й судові накази, що видаються судами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 378 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Разом з тим суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання про заміну сторони виконавчого провадження, неправильно витлумачили вищезазначені положення Закону та дійшли помилкового висновку про те, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником має відбуватись лише у відкритому виконавчому провадженні, та залишили поза увагою те, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв'язку з вибуттям попередника після ухвалення щодо нього судового рішення і заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

За таких обставин постановлені у справі ухвали не можна вважати законними та обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 343 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк

Судді: О.В. Кадєтова

Л.М. Мазур

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук