АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/378/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/1736/К/15 суддя Макарова Т.Ю.
Категорія - 26 (І) Доповідач - Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобука В.І.

при секретарі: Петренко К.І.

за участі: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - Маргієвої Євгенії Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодження здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПАТ "ІнГЗК") про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що за період роботи з 16.11.1996 року по 21.10.2011 року, він працював на різних посадах (підземним прохідником, підземним кріпильником, машиністом конвеєру) на комбінаті відповідача. В результаті тривалої праці в тяжких умовах позивач отримав професійне захворювання та за висновком МСЕК йому встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 35% безстроково.

Вважає, що у зв'язку із стійкою втратою професійної працездатності йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначив у 40000,00 грн. та просив суд стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 13.02.2015 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача у справі залучено Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі ВВД ФСС НВ).

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, на користь позивача з ПАТ «ІнГЗК» стягнуто 15000 грн. моральної шкоди. Крім того, стягнуто з ПАТ «ІнГЗК» на користь держави судовий збір 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «ІнГЗК», посилаючись на порушення ссудом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив про недоведеність позивачем наявності у нього моральних страждань, оскільки надані довідки МСЕК і виписки з історії хвороби позивача не є беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди. Вважає, що факт набуття позивачем професійного захворювання відбувся саме з вини самого позивача, оскільки останній підчас прийняття на роботу був повідомлений про наявність шкідливих умов праці, проте погодився з ними, а також в подальшому отримавши професійні захворювання певний час продовжував працювати в зазначених умовах. Також заявник апеляційної скарги зазначив, що позивач крім ПАТ «ІнГЗК» працював і на інших підприємствах. Крім того, зазначив, що ОСОБА_1 є застрахованою особою і ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються фондом.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4, посилаючись на законність та обгрунтованність оскаржуваного рішення суду, винесення його з дотриманням вимог матеріального та процесуального права просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 16 листопада 1996 року по 30 квітня 2004 року - у ШБУ підземним прохідником 4-го роз.; з 01 травня 2004 року по 02 липня 2006 року - у ШБУ кріпильником підземним 4-го роз; з 03 липня 2006 року по 01 серпня 2006 року - на ДФ кріпильником підземним 4-го роз.; з 02 серпня 2006 року по 19 серпня 2010 року - на ДФ машиністом конвеєру 3-го роз.; з 20 серпня 2010 року по 21 жовтня 2011 року - на ДФ машиністом конвеєру 4-го роз. (а.с.8-11). Звільнився позивач з ПАТ «ІнГЗК» 21 жовтня 2011 року за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.9 зворот).

Згідно довідки МСЕК від 02.12.2014 року ОСОБА_1 повторно та безстроково встановлено 35% втрати професійної працездатності (20% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) (а.с.19).

Пунктами 16, 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 серпня 2011 року встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є робота ОСОБА_1 впродовж 15 років 9 місяців в умовах виробничого пилу, шуму та важкої праці на підприємстві ПАТ «ІнГЗК» (а.с.12-15).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України та виходив з обов'язку відповідача її відшкодувати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У зв'язку з працею ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці, зокрема в умовах шуму виробничого пилу та важкої праці, тобто порушенням керівництвом підприємства, де працював позивач ст. 153 КЗпП України, де передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Так, доводи відповідача ПАТ «ІнГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Внаслідок чого, позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя.

Доводи апеляційної скарги щодо обізнаності позивача про шкідливі умови праці та його погодження з такими умовами, не беруться колегією суду до уваги, оскільки даний факт не позбавляє відповідача обов'язку як власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці

Доводи апеляційної скарги щодо праці позивача крім ПАТ «ІнГЗК» і на інших підприємствах, на яких позивач також міг отримати професійне захворювання, не приймаються до уваги колегією суду, оскільки спростовуються актом розслідування хронічного професійного захворювання № 13 від 17.08.2011 року, де зазначено, що причиною захворювання стала тривала праця в шкідливих умовах, в більшій частині, на підприємстві ПАТ «ІнГЗК».

Доводи апеляційної скарги щодо існування сталої практики з приводу вирішення аналогічних справ, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в якості прикладів відповідачем наведено рішення апеляційного суду Дніпропетровської області, висновки яких не є обов'язковими в розумінні ст. 360-7 ЦПК України.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів, незгодою з висновками суду по їх оцінці та стислого викладення узагальнення судової практики з розгляду справ даної категорії.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" - відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: