Номер провадження 2/243/276/2015
Номер справи № 243/7503/14
«19» січня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Хаустової Т.А.,
при секретарі - Нікіфоровій В.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду № 19 м. Слов'янська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що згідно Ордера на житлове приміщення №89 йому, а також ОСОБА_3 і ОСОБА_2 була виділена житлова площа в гуртожитку за адресою- АДРЕСА_1.
Він, ОСОБА_3, ОСОБА_2 є зареєстрованими в АДРЕСА_1.
23 листопада 2011 року між ним та ОСОБА_3 шлюб було розірвано і вона знялася з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1
Протягом останніх семи років відповідач - його син - ОСОБА_2 в даній квартирі не мешкає, хоча і значиться зареєстрованим за вище вказаною адресою.
Він здійснює оплату комунальних послуг за себе та відповідача. Крім того, він не може отримати субсидію по сплаті комунальних послуг.
Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням і підлягаю зняттю з реєстрації в даній квартирі, оскільки без поважних причин не мешкає в спірній квартирі протягом більше семи років і ухиляється від зняття з реєстрації місця мешкання.
Просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, особою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи ( а.с. 13,15,22). 19 січня 2015 року від позивача надійшла до суду Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги ( а.с.24 ).
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи ( а.с.23 ).
У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:
- юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців;
- фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку».
Згідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.»
Оголошення у пресі - Газеті «Урядовий кур»єр» про виклик до судового засідання відповідача ОСОБА_2 було опубліковано у Газеті «Урядовий кур»єр» № 4 (5378) від 13 січня 2015 року ( а.с. 20-21)) і тому з 13 січня 2015 року відповідач ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість.
Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло.
Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше, як на підставі і у порядку, передбаченому законом.
Як встановлено в судовому засіданні, згідно Ордера на житлове приміщення №89 йому, ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 була виділена житлова площа в гуртожитку за адресою- АДРЕСА_1.( а.с.7)
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 були зареєстрованими в АДРЕСА_1 ( а.с.7).
23 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шлюб було розірвано і вона знялася з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 ( а.с.9).
Протягом останніх семи років відповідач - ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не мешкає, хоча і значиться зареєстрованим за вище вказаною адресою. ( а.с. 9)
Відповідно до роз»яснень, викладених у п.п. 34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім»ї, а також членами сім»ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
За змістом ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Звертаючи до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням ( стаття 71 ЖК України), необхідно з»ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності ( перебування у відрядженні, у осіб які потребують догляду тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Так, з Акту огляду від 08 грудня 2014 року, складеного головним інженером КП ЖЕК №7, паспортистом КП ЖЕК №7 та сусідами позивача вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі АДРЕСА_1 не мешкає з 2007 року у зв»язку з вибуттям до міста Дніпропетровська, не веде господарську діяльність і його особистих речей в вказаній квартирі немає.( а.с.10).
Таким чином, в ході судового засідання з вирогідністю встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не мешкає без поважних причин з 2007 року, тобто більше семи років.
З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, оскільки позивачем надані докази на підтвердження обставин щодо відсутності відповідача у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців.
Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок , квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків ( усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров"я тощо, в якому вона проживає.
У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши водночас одну із таких вимог:
1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;
3) про визнання особи безвісно відсутньою;
4) про оголошення фізичної особи померлою.
Закон № 1382-1У є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов»язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов»язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11, 15, 16, 60,212,213,214,215 ЦПК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»,
Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуто Слов"янським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача або третьої особи, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Запорізької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Т.А.Хаустова