АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/1950/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/934/К/15 суддя Шумська О.В.
Категорія № 47 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участі: прокурора Гаврилиця Дмитра Михайловича, представника відповідача Софіїівської районної державної адміністрації - ОСОБА_2, представника третьої особи - Відділу Держземагентства в Софіївському районі Хваля Олександра Вікторовича, позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу прокурора Софіївського р-ну Дніпропетровської області який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства в Дніпропетровській області на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Головне управління Держземагентства в Дніпропетровській області, треті особи - відділ Держземагентства в Софіївському районі Дніпропетровської області, Нововасилівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області , про визнання права власності на земельні ділянки, визнання права власності на спадкове майно, зобов'язання виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом до Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Головного управління Держземагентства в Дніпропетровській області про визнання права власності на земельні ділянки, визнання права власності на спадкове майно, зобов'язання виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку. Змінивши позовні вимоги просила визнати за нею право власності на земельну ділянку в розмірі 8,0 умовних кадастрових гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області; встановити факт, що ОСОБА_6 набув право власності на земельну ділянку в розмірі 8,0 умовних кадастрових гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області з дня видачі державного акту на право колективної власності не землю серії НОМЕР_1, тобто з 30.06.1994 року, визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року; зобов'язати Софіївську РДА виділити в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки розміром по 8,0 умовних кадастрових гектарів кожна із земель запасу чи резервного фонду для ведення сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Софіївського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що влітку 2012 року від мешканців с. Базавлучок Нововасилівської сільської ради ОСОБА_4 дізналася, що колишні працівники колгоспу ім. Лесі Українки та КСП ім. Лесі Українки, якими в тому числі були вона та її померлий чоловій ОСОБА_6, є в списках державного акту на право колективної власності на землю та мають право на отримання земельних ділянок в натурі.

В липні 2013р. позивач звернулася до голови Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та до начальника відділу Держземагенства у Софіївському районі Дніпропетровської області з письмовими заявами про видачу їй та її чоловікові, ОСОБА_6, сертифікати на право на земельну частку (пай) в розмірі 8,0 умовних кадастрових гектарів, вартістю 87398,40 грн. кожна єдиного в Україні зразка.

В серпні 2013 р. ОСОБА_4 отримала листа відділу Держземагенства у Софіївському районі №01- 05-1850 від 20.08.2013р. про те, що згідно облікових даних відділу Держземагенства у Софіївському районі сертифікати на право на земельні частки (паї) на імя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не виготовлялися і відповідно, як не витребувані паї не значаться. Для вирішення даного питання рекомендовано звернутись до суду.

В листопаді 2013 р. ОСОБА_4 отримала листа відділу Держземагенства у Софіївському районі №01-05-2542 від 06.11.2013р. на її звернення від 30.07.2013р. до Софіївської райдержадміністрації про те, що відповідно до діючого законодавства України для визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, а також встановлення відповідності її прізвища, ім'я по батькові у списках до державного акту на право колективної власності на землі колишнього КСП «Лесі Українки», їй необхідно звертатися до суду.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4, право власності на земельну розмірі 8,0 умовних кадастрових гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.

Встановлено факт, що ОСОБА_6 набув право власності на земельну ділянку у розмірі 8,0 умовних кадастрових гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області з дня видачі державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1, тобто з 30.06.1994р.

Визнано за ОСОБА_4, право власності на спадкове майно земельну ділянку у розмірі 8,0 умовних кадастрових гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор Софіївського району Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив що позивач звернулась до суду з вказаним позовом з пропуском строку позовної давності, визначеної тривалістю в три роки, оскільки, на думку прокурора посилання позивача на необізнаність щодо свого права на земельну ділянку фактично не має підтвердження. При цьому в позовній заяві не клопотала щодо поновлення строків позовної давності для звернення з вказаним позовом до суду. Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем та її померлим чоловіком права власності на земельні ділянки. Крім того зазначив, про порушення судом норм процесуального права, зокрема встановлення факту, що має юридичне значення в порядку позовного провадження, в той час як належить вирішувати таке питання в порядку окремого провадження. Вважає невірним висновок суду щодо визнання за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, оскільки обов'язковою умовою є набуття права власності на майно спадкодавцем, чого в даному випадку не відбулось.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно постанови КМУ від 4 лютого 2004 р. N 122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2012 року N 930) затверджено Порядок організації робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).

Згідно п.З Порядку у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, Положеннями абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року X: IV (далі -Закон), що право на земельну частку (пай) мають зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших держ- сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікат про право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Згідно з пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України сертифікати на право власності на земельну частку (пай), отримані громадянами вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право власності на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та вид- державних актів на право власності на землю.

Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" члени колективного сільськогосподарського підприємства, включенні до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, на права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Таким чином, ОСОБА_4, та її чоловік, ОСОБА_6, набули право на земельну ділянку (пай) з дня видачі державного акта на право колективної власності на землю, тобто з 30.06.1994р.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили б одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про видалення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), які в межах своїх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), у тому числі розглядають ці заяви та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) (ч.ч. 1, 2 ст. З, абз. 1 1 ст. 5 Закону).

Разом з тим, за неможливості надати члену КСП земельну частку (пай) колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. На день смерті чоловіка вони з позивачем проживали разом АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою №220 від 27.05.2013р.

Таким чином, згідно ч. З ст. 1268 ЦК України позивач прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6.

У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

В жовтні 2012р. ОСОБА_4 звернулася до виконкому Нововасилівської сільської ради Дніпропетровської області із заявою про виділення їй та її померлому чоловікові земельних часток в розмірі 8,0 умовних кадастрових гектарів в натурі. Але їй було відмовлено у виділенні земельних ділянок, натомість було надано довідку про те, що на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області землі резервного фонду відсутні.

В січні 2013 року позивач звернулася до прокурора Софіївського району Дніпропетровської області з письмовою заявою про притягнення до відповідальності посадових осіб виконкому Нововасилівської сільської ради Дніпропетровської області винних в відмові їй та її чоловікові земельних часток в натурі та понудити посадових осіб виконкому Нововасилівської сільської ради Дніпропетровської області виділити їй та її померлому чоловікові земельні частки в натурі згідно державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1.

На початку березня 2013 р. ОСОБА_4 отримала листа №207 - 13(6) від 06.02.2013р. за підписом прокурора Софіївського району Дніпропетровської області ОСОБА_8, згідно якого роз'яснили, що «відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок розташованих за межами населених пунктів надається райдержадміністрацією, на території якої знаходяться вказані земельні ділянки. Відповідь сільської ради, щодо відсутності земель резервного фонду не є відмовою у наданні земельних ділянок, як колишнім членам КСП «Лесі Українки». В березні 2013р. вона звернулася до голови Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з письмовою заявою з проханням виділити їй ОСОБА_4, та її чоловікові, ОСОБА_6, земельні частки в натурі згідно державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1. Але у відповідь отримала довідки №150, №151 від 04.04.2013р. за підписом сільського голови Нововасилівської сільської ради ОСОБА_9 про те, що: ОСОБА_4, має земельну ділянку за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства; станом на 01.04.2013р. по сільській раді земель запасу в наявності немає.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективною сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними та має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно п. 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Згідно п. 6 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Частиною 2 Постанови КМУ від 4 лютого 2004 р. N 122 уповноважено Державне агентство земельних ресурсів надавати роз'яснення щодо застосування Порядку, затвердженого цією постановою.

Оскільки про порушення свого права позивач дізналася в жовтні 2012 р., а згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або довідатися про порушення свого права, то вона не порушила установлену ст. 257 ЦК України загальну позовну давність тривалістю у три роки. У зв'язку з цим колегія суддів не приймає о уваги доводи апеляційної скарги щодо пропуску ОСОБА_10 строку позовної давності для звернення з вказаним позовом до суду.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13.08.2014 року. встановлено факт, що ОСОБА_11, внесена під № 486 до списку громадян - членів КСП до Державного акта на право колективної власності на землю «Леся Українка» серії НОМЕР_1, виданого Нововасилівською сільською Радою народних депутатів 30.06.1994 року, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є однією особою.

Згідно із ч. 1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів , що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо визнання за нею права власності на земельну частку (пай), як доведених, а також приймаючи до уваги, що реалізація цього права позивача не порушує прав свобод чи інтересів інших осіб.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо передчасності звернення ОСОБА_4 із вимогами про зобов'язання Софіївської райдержадміністрацією виділити земельну ділянку в натурі на місцевості та у зв'язку із цим необхідності відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме встановлення факту, що має юридичне значення в порядку позовного провадження, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки питання щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення вирішуються судом в порядку окремого провадження лише у разі якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року).

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Софіївського р-ну Дніпропетровської області який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства в Дніпропетровській області відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: