Номер провадження: 22-ц/785/3918/15
Головуючий у першій інстанції Бучацька А.І.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, її представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на рішення Саратського районного суду Одеської області від 16 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_3 до Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

19 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що її батьку ОСОБА_6 на праві власності належала земельна ділянка, площею 4,2 умовних кадастрових гектар, на АДРЕСА_1, вартістю 45795, 20 грн., на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Саратською районною державною адміністрацією Одеської області 21 лютого 1998 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року її батько помер, після його смерті відкрилась спадщина на вказану земельну ділянку, його спадкоємцями першої черги є його дружина ОСОБА_5 та вона, його дочка. Вони прийняли спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини проживали із спадкодавцем. Її матір не зверталась до нотаріуса з заявою про оформлення спадщини, на спадщину не претендує, про що свідчить її заява від 10 листопада 2014 року. Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2014 року їй наданий додатковий строк - два місяця для прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після надання їй додаткового строку вона знов звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, але листом №1234/01-16 від 10 листопада 2014 року приватний нотаріус Сулаков І.І. відмовила їй у оформлені спадщини у зв'язку з тим, що відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Саратською районною державною адміністрацією Одеської області

21 лютого 1998 року. Оригінал правовстановлюючого документа втрачений, про що вона надала об'явлення в районній газеті "Советская Новь", №82 від 19 жовтня 2013 року. Тому позивачка вимушена звернутись до суду за захистом права на спадщину.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. 1268 ЦК України, позивачка ОСОБА_3 просила суд визнати за неї право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 4,2 умовних кадастрових гектар на АДРЕСА_1, вартістю 45795, 20 грн., належну її батьку ОСОБА_6 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Саратською районною державною адміністрацією Одеської області 21 лютого 1998 року, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 2-3, 27-28).

Представник відповідача, Успенівської сільської ради, в судове засідання не з'явився, але надав письмові пояснення, у яких позов визнав в повному обсязі (а.с. 52).

Третя особа, ОСОБА_5, дружина померлого спадкодавця, позов визнала.

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено (а.с. 57-58).

В апеляційній скарзі представник позивачки, ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права (а.с. 62-64).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника позивачки, ОСОБА_3 - ОСОБА_4, пояснення на апеляцію позивачки ОСОБА_3, її представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та третьої особи ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивачки підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування мають особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що батьку позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_6, на праві власності належала земельна ділянка, площею 4,2 умовних кадастрових гектар на АДРЕСА_1, вартістю 45795, 20 грн., на підставі сертифіката на право на земельну

частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Саратською районною державною адміністрацією Одеської області 21 лютого 1998 року (а.с. 7, 8,9). Згідно із актом про перенесення в натурі меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 17 січня 2007 року межі земельної ділянки були перенесені в натурі (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року її батько помер (а.с. 13), після його смерті відкрилась спадщина на вказану земельну ділянку, його спадкоємцями першої черги є його дружина ОСОБА_5 та його дочка позивачка ОСОБА_3 (а.с. 6). Дружина померлого не зверталась до нотаріуса з заявою про оформлення спадщини, на спадщину не претендує, про що свідчить її заява від 10 листопада 2014 року (а.с. 20).

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2014 року їй наданий додатковий строк - два місяця для прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 14-15).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини не проживала із спадкодавцем, після визначення їй додаткового строку за рішенням суду не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, й вважається такою, що не прийняла спадщину.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Набуття (надання) повної цивільної дієздатності неповнолітньою особою не є підставою для того, щоб вважати її повнолітньою. У зв'язку із цим вона має вважатися такою, що прийняла спадщину відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК.

Подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у частинах третій, четвертій статті 1269 ЦК, слід вважати їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі частини четвертої статті 1268 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

В порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи щодо з'ясовування джерела і часу зведення садового будинку, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу ОСОБА_3 повинна була довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, а саме прийняття спадщини у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що після надання позивачці ОСОБА_3 додаткового строку вона звернулась до нотаріуса з заявою про оформлення спадщини, але листом №1234/01-16 від 10 листопада 2014 року приватний нотаріус Сулаков І.І. відмовила їй у оформлені спадщини у зв'язку з тим, що відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Саратською районною державною адміністрацією Одеської області 21 лютого 1998 року (а.с. 21).

Та обставина, що приватний нотаріус Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаков І.І. не завів спадкову справу після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після звернення позивачки до нього з заявою про оформлення спадщини, сама по собі не може служити підставою для відмови у задоволенні позову

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачкою ОСОБА_3 доведено в судовому засіданні те, що вона прийняла спадщину й має право на спадкове майно, оформити спадщину в нотаріальної конторі немає можливості, тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України позивачка має право на захист судом невизнаного права шляхом визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 ст. 6 та ст. 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Колегія суддів вважає, що у спадкоємця померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_3, не має іншого способу відновлення права на спадщину як визнання за нею права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, що сприяє дотриманню її права на справедливий суд та на ефективний засіб юридичного захисту в суді, а також завдань цивільного судочинства.

Отже, порушення судом першої інстанції норм процесуального права. а саме, ст.. ст.. 10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, ст. 392 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення прозову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Саратського районного суду Одеської області від 16 лютого 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, площею 4,2 умовних кадастрових гектар, на АДРЕСА_1, вартістю 45795, 20 грн., що належить її батьку ОСОБА_6, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Саратською районною державною адміністрацією Одеської області 21 лютого 1998 року, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік