Справа № 447/939/12 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/783/6063/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Бойко С.М.,

за секретаря Куцика І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 21 березня 2012 року у справі за поданням заступника начальника відділу ДВС Миколаївського РУЮ Нагорняка В.Я. про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених рішенням суду,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 21 березня 2012 року задоволено подання заступника начальника відділу ДВС Миколаївського РУЮ Нагорняка В.Я. про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених рішенням суду.

Суд встановив боржнику - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянину України, жителю АДРЕСА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених рішенням суду.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав на неї апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, є помилковою, необґрунтованою, безпосередньо порушує його права та інтереси.

Апелянт стверджує, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Апелянт наголошує на тому, що будь-які документи, які б свідчили про його ухилення від виконання зобов'язання відсутні та не представлені державним виконавцем суду.

Апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання заступника начальника відділу ДВС Миколаївського РУЮ Нагорняка В.Я. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили та з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались, а тому колегія суддів вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України та відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути апеляційну скаргу у відсутності осіб, які не з`явилися без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

З матеріалів справи встановлено, що у ВДВС Миколаївського РУЮ Львівської області перебуває на виконанні виконавче провадження ЄДРВП №31264168 з виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. №1145 від 18.11.2009р. про стягнення з ОСОБА_2. на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 256871,86 доларів США та 51120,41 грн. (а.с. 4,7).

16.02.2012 року відкрито виконавче провадження (а.с.7).

Задовольняючи подання державного виконавця та обмежуючи боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції, виходив із того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань за виконавчим листом.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Виходячи з наведеного, при вирішенні питання про тимчасове обмеження конституційного права, державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, пунктом 2 ст.6 вищезазначеного Закону передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» та що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу, хоча саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Державним виконавцем в поданні не наведено доказів того, що боржник вчиняє дії, спрямовані на ухилення виконання зобов'язання та які унеможливлюють чи ускладнюють виконання виконавчого листа, що боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця, а є лише посилання на факт невиконання зобов'язань (а.с.1-3).

Ураховуючи наведене, обмеження у праві виїзду за межі України застосовано судом першої інстанції передчасно, без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, оскільки особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, адже саме лише невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим листом обов'язків.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд доходить висновку, що ухвалу суду першої інстанції належить скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_2.

Керуючись п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст. 312, п.6 ч.1 ст. 314, ст. 315, ст..317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 21 березня 2012 року скасувати та постановити нову ухвалу.

У задоволенні подання заступника начальника відділу ДВС Миколаївського РУЮ Нагорняка В.Я. про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених рішенням суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Бойко С.М.