Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 331/5219/14-ц № пр. 2/331/1495/14Головуючий у 1-й інстанції Скользнєва Н.Г.
Справа №22-ц/778/609/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (надалі - Банк), треті особи: приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу Любіченковський Олег Олександрович, Жовтневий відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (надалі - Жовтневий ВДВС ЗМУЮ) про визнання виконавчого напису № 235, вчиненого 04 лютого 2010 року таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнив (а.с.40-42) та в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 235 від 04.02.2010 року, вчинений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любіченковським О.О., згідно із яким для задоволення вимог Банку у розмірі 825 933,07 грн. було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому - ОСОБА_2 на праві власності.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 24 квітня 2014 року ним з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя отримано позовну заяву АТ "Дельта Банк" про зняття з реєстраційного обліку та виселення, відповідно до якої йому стало відомо про те, що на примусовому виконанні у Жовтневому ВДВС ЗМУЮ перебуває виконавчий напис № 235, вчинений 04 лютого 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любічевським О.О., про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, для задоволення вимог Банку у розмірі 825 933,07 грн. Про порушення свого права, а саме існування оскаржуваного виконавчого напису він дізнався саме 24 квітня 2014 року.

04 лютого 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любіченковським О.О. було вчинено виконавчий напис №235 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 для задоволення вимог Банку у розмірі 825 933,07 грн., що належить йому на праві власності. Він же є позичальником за кредитним договором № 0 від 05 серпня 2008 року та іпотекодавцем на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., зареєстрованого в реєстрі № 3852.

Вважає виконавчий напис таким, що вчинений приватним нотаріусом Любіченковським О.О. з порушенням норм діючого законодавства України, з наступних підстав.

Так, під час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Любіченковським О.О. були порушені вимоги ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" щодо безспірності заборгованості та п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, оскільки банківською установою не були надані документи щодо безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ"Дельта Банк", треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Любіченковський О.О., Жовтневий ВДВС ЗМУЮ про визнання виконавчого напису № 235, вчиненого 04 лютого 2010 року таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

У судове засідання 14.05.2015 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України, про час та місце розгляду цієї справи (а.с.126-127, 150-151) всі особи, які беруть участь у цій справі, не з'явились, окрім, представника апелянта - позивача ОСОБА_2 за довіреністю (а.с.117) ОСОБА_6

При цьому, всі особи, які беруть участь у цій справі, не повідомили апеляційний суд про причини своєї неявки та неявки своїх представників, а також не подавали апеляційному суду клопотання про відкладення розгляду цієї справи.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у цій справі, та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника апелянта - позивача ОСОБА_2 за довіреністю (а.с.117) ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали цієї справи, у тому числі, належним чином завірені державним нотаріальним архівом копії всіх документів (а.с.128-149), наданих ПАТ "УкрСиббанк" нотаріусу, та які стали підставою для вчинення останнім вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса № 235 від 04.02.2010 року, який є предметом оскарження у цій справі, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні його вищезазначеного позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 10, 11, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 256 ЦК України, Законами України "Про іпотеку", "Про нотаріат", положеннями Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права із вищезазначеним позовом у цій справі, про застосування якого в якості відмови у позові позивача у цій справі просив Банк, як відповідач.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 05 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" (а.с.147-148), та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит в сумі 90 000,0 доларів США строком до 04 серпня 2036 року (а.с.136-139).

05 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_2 був укладений також договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., реєстровий №3852, за яким ОСОБА_2 передав у заставу Банку квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 4-7)

04 лютого 2010 року ПАТ "УкрСиббанк" звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Любіченковського О.О. із заявою вчинити виконавчий напис на Іпотечному договорі реєстровий №0/3 від 05 серпня 2008 року, який укладено між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2, що виникла у зв'язку із невиконанням договірних зобов'язань за кредитним договором № 0 від 05 серпня 2008 року.

04 лютого 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любіченковським О.О. було вчинено виконавчий напис № 235 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, який є позичальником та іпотекодавцем за кредитним договором № 0 від 05 серпня 2008 року на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., зареєстрованого в реєстрі № 3852. За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеної квартири, на яку звертається стягнення, нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги ПАТ "УкрСиббанк" за період з 01 лютого 2009 року по 27 січня 2010 року в розмірі 824233,07 грн., з яких: заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом - 812489,60 грн.; пеня - 11743,47 грн., а також витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,0 грн.. (а.с. 14).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з копії позовної заяви ОСОБА_2 до ПАТ "УкрСиббанк", третя особа: підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, адресованої Жовтневому районному суду м. Запоріжжя та підписаною ОСОБА_2 11 листопада 2010 року, ОСОБА_2 на момент звернення із вказаним позовом до суду було достовірно відомо існування спірного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 56-57).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2011 року позовна заява ОСОБА_2 до ПАТ "УкрСиббанк", третя особа: підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишена без розгляду (а.с. 58).

08 грудня 2011 року між АТ "УкрСиббанк" та АТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, внаслідок якого у АТ "Дельта Банк" виникло право вимоги за кредитним договором №0 від 05 серпня 2008 року, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_2 (а.с. 8-11).

17 травня 2013 року Жовтневим відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса від 04 лютого 2010 року реєстровий № 235, внаслідок заміни стягувача було відкрито виконавче провадження ВП № 37942818 щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Як вбачається з вхідного штампу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (вх. № 17520 від 10.07.2014 року) із вищезазначеним позовом у цій справі ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя лише 10 липня 2014 року (а.с. 1).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В силу вимог ст. 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку у цій справі, що позивачем при зверненні до суду із вищезазначеним позовом у липні 2014 року про визнання виконавчого напису № 235, вчиненого 04 лютого 2010 року таким, що не підлягає виконанню, про існування якого йому було достовірно відоме ще у листопаді 2010 року, пропущено загальний (3-річний) строк позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України).

АТ "Дельта Банк" в особі представника Лопухова В.А., реалізуючи свої права, передбачені ст. 27 ЦПК України, подало суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності у цій справі (а.с. 51).

Посилання позивача на те, що про існування виконавчого напису № 235, вчиненого 04 лютого 2010 року, йому стало відомо лише 24 квітня 2014 року є безпідставними та неспроможними, оскільки, як правильно було встановлено судом першої інстанції, ще у листопаді 2010 року ОСОБА_2 вже реалізував своє право на звернення до суду із позовом (про визнання вищезазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню), який ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2011 року був залишений без розгляду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену у позові у цій справі, та представника останнього у судовому засіданні, та яку вони вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Однак, в силу вимог ст. 10 ч.4 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

З метою повного та всебічного апеляційного перегляду цієї справи судом апеляційної інстанції було витребувано спочатку у приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу Любіченковського О.О. (а.с.104-105, 116) та у подальшому у Державному нотаріальному архіві Головного управління юстиції у Запорізькій області (а.с.120-121) і досліджено у даному судовому засіданні при апеляційному перегляді цієї справи в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України належним чином завірені копії всіх документів (а.с.128-149), наданих ПАТ "УкрСиббанк" нотаріусу, та які стали підставою для вчинення останнім вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса № 235 від 04.02.2010 року, який є предметом оскарження у цій справі.

За результатами дослідження зазначених вище копій документів вбачається, що права ОСОБА_2 при вчиненні нотаріусом вищезазначеного виконавчого напису були частково порушені, судовому захисту підлягає лише порушене право особи, а тому суд першої інстанції правильно вважав, що можливо застосувати сплив строку позовної давності в якості відмови останньому у задоволенні його позову у цій справі.

Так, у виконавчому напису нотаріус посилався на п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172.

Проте, за змістом самого п. 1 зазначеного Переліку, він не стосується іпотечних договорів, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання.

Останнє регулюється п. 1-1 зазначеного Переліку та для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;

б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання;

в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику (майновому поручителю), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опис вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання;

ґ) довідка фінансової установи про надходження платежу.

Належним чином завірені копії всіх документів (а.с.128-149), наданих ПАТ "УкрСиббанк" нотаріусу, які стали підставою для вчинення останнім вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса № 235 від 04.02.2010 року, який є предметом оскарження у цій справі, лише частково відповідають зазначеному вище переліку.

Зокрема, на виконання пункту г) ПАТ "УкрСиббанк" було надано нотаріусу копію вимоги Банку на ім'я ОСОБА_2 (а.с.135) з відміткою про її отримання ОСОБА_2 12.02.2009 року.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст. 267 ч. 5 ЦК України).

Однак, позивач ОСОБА_2 не заявляв перед судом першої інстанції у цій справі у передбачений цивільним процесуальним законом порядок клопотання про поновлення йому строку на подачу вищезазначеного позову до суду у цій справі та не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів поважності пропуску ним останнього.

Докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі судом першої інстанції оскаржуємим рішенням не вирішувалось.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту - позивачеві ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку судових витрат у вигляді судового збору 121,80 грн. (а.с.89), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 10 ч. 4, 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.