Провадження № 2/127/217/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

15.01.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Бойко В. М.,

за участю секретаря Музики А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи органу опіки та піклування Вінницької міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення, суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи органу опіки та піклування Вінницької міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення з вимогами усунути перешкоди у користуванні власністю та виселити з належної позивачу на праві власності квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2.

Позов мотивовано тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 26.12.2007 позивач є власницею квартири АДРЕСА_1. Викладене підтверджується договором купівлі-продажу від 26.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.12.2007 року №5243796. В квартирі зареєстровані позивач та її сини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6 і у будинку АДРЕСА_1 не зареєстрований лише періодично проживав. У шлюбі з відповідачем позивач не перебувала і не перебуває. У травня 2014 року між позивачем і відповідачем виникли суперечності в результаті чого він перестав впускати позивача в належну їй квартиру.

Позивач вказує, що внаслідок дій відповідача вона не має змоги користуватись своїм майном, позивач неодноразово зверталась в правоохоронні органи. Кримінальне провадження порушено не було. Згідно листів Вінницького ВМВ з ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду і хоча в його діях щодо пошкодження дверей вбачаються формально ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 194 КК України, але не заподіяли значної матеріальної шкоди, відсутні підстави для порушення кримінального провадження. Проживання в належній позивачу квартирі відповідача порушує його права.

Позивач вказує, що вона з неповнолітніми дітьми в результаті дій відповідача вимушена проживати у знайомих. Відповідач порушує не лише право власності позивача а і права дітей.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просила його задовольнити.

В судове засідання відповідач не з'явилася з невідомих суду причин, хоча повідомлявся належним чином, повідомлення про причини неявки до суду не надійшло. ( а. с. 50, 53)

Керуючись ч.1 ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Представник третьої особи, позов підтримав в повному обсязі та просив суд прийняти рішення враховуючи права дітей та підтвердив факт, що відповідачем вчинювалось насильсьтво щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.12.2007р. посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, витягом з державного реєстру правочинів, та реєстраційним посвідченням виданим КП «ВООБТІ» від 18.02.2008р. ( а. с. 4-6)

Згідно довідки виданої ТОВ «ЖЕО» від 16.05.2014р. №2490 вбачається, що власником квартири, що знаходиться в м. Вінниці по вул. 41/33 є ОСОБА_1 у даній квартирі зареєстровані: власниця квартири - ОСОБА_1 та її сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що є спільною з відповідачем дитиною, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження( а. с. 8-9)

Згідно листів Вінницького ВМВ на звернення позивача вбачається, що з ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду і хоча в його діях щодо пошкодження дверей вбачаються формально ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 194 КК України, але не заподіяли значної матеріальної шкоди, відсутні підстави для порушення кримінального провадження. ( а. с. 12-14)

ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України.

ст. 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання прав.

Ч.4. ст. 311. ЦК України встановлено, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

ст.317 ЦК України встановлено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

ч.1 ст.358 ЦК України встановлено, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Згідно ч.2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, а відповідно до ч.3 cт. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння, користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

ст. 391 Цивільного Кодексу України, встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

ч. 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

ст. 60 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень .

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ч. 3 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14р. є місце проживання її батьків ( усиновлювачів) або одного із них, з ким вона проживає ч. 4 зазначеної статті визначено, що місцем проживання фізичної особи, що не досягла 10 років є місце проживання її батьків ( усиновлювачів) або одного із них, з ким вона проживає, тобто місцем проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є адреса: АДРЕСА_1.

ст. 18. Закону України " Про охорону дитинства" встановлено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з метою недопущення порушення прав неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі, тому суд вважає усунути перешкоди у користуванні власністю та виселити з належної ОСОБА_1 на праві власності квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 243,60 грн. який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 27, 29, 311, 317, 319, 405, Цивільного кодексу України, , ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"ст. 18. Закону України " Про охорону дитинства" ст.ст. 6, 15, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні власністю та виселити з належної ОСОБА_1 на праві власності квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: