Провадження №2/200/4770/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу ? частини квартири, скасування запису про реєстрацію права власності -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником ? частки квартири №27, що розташована в м. Дніпропетровську, вул.Юних Ленінців, буд. 6 на підставі свідоцтва про право власності від 17.02.1994 року, виданого АП «Дніпрошина». Право власності на її частину квартири було зареєстровано, що підтверджується Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 24426063 від 18.07.2014 р. виданою Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Власником іншої половини квартири №27, що розташована в м. Дніпропетровську, вул. Юних Ленінців, буд. 6 є її син ОСОБА_3. Будучі власником ? частки квартири № 27, що розташована в м. Дніпропетровську, вул. Юних Ленінців, буд. 6, позивач в ній не проживає, оскільки мешкає за адресою: АДРЕСА_1. 23.12.2011 року вона з метою оформлення свого представництва, як співвласника квартири, перед іншими особами (комунальні служби та т.і.) надала довіреність своєму сину ОСОБА_3, яка посвідчена державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6

Однак, їй випадково стало відомо, що ОСОБА_3, скориставшись даною довіреністю, без її згоди продав належну їй 1/2 частку квартири №27, що розташована в м. Дніпропетровську, вул. Юних Ленінців, буд.6 своїй дружині ОСОБА_4. Факт продажу підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 24426176 від 18.07.2014р. виданим Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

З ОСОБА_2 вбачається, що підставою виникнення права власності ОСОБА_4 на ? частку квартири № 27, що розташована в м. Дніпропетровську, вул. Юних Ленінців, буд. 6 є договір купівлі продажу зареєстрований за № 434, виданий 31.07.2013 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Дізнавшись, що ОСОБА_3 продав її частку квартири, з метою зясування суттєвих умов договору, вона звернулася з заявою 22.09.2014 р. до приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_5 про видачу дублікату договору купівлі продажу ? частини квартири №27, що розташована в м. Дніпропетровську, вул.Юних Ленінців, буд. 6 та 03.10.2014 року отримала відмову приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_5

у видачі дублікату договору купівлі продажу, у зв'язку з тим, що на думку нотаріуса відсутні підстави, передбачені чинним законодавством.

З метою отримання доказів, щодо перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у шлюбі на час укладення спірної угоди купівлі-продажу, Адвокатським бюро «Адвокатське бюро ОСОБА_7» 10.10.14 р. було направлено на адресу Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції адвокатський запит №А-11, у задоволенні адвокатського запиту було відмовлено з посиланням на обмежений доступ запитуваної інформації.

Вважає, що укладений договір купівлі-продажу ? частини квартири №27, що розташована в м.Дніпропетровську, вул. Юних Ленінців, буд. 6, порушує її права, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є чоловіком та дружиною, та укладаючи від її імені договір купівлі-продажу частки квартири, за яким його дружина набула право власності на нерухоме майно, він діяв в своїх інтересах, а не в інтересах довірителя. Тому, вважає, що договір купівлі-продажу від 31.07.2013 року не відповідає вимогам закону, зокрема, суперечить Цивільному кодексу України, а тому в порядку ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, такий правочин повинен бути визнаний судом недійсним.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилась, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, а також письмові заперечення на позов.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив в ньому відмовити, до суду надав письмові заперечення.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 31 липня 2013 року між ОСОБА_1, інтереси якої представляв за довіреністю ОСОБА_3, та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу ? частини квартири АДРЕСА_2. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим №434.

Встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

24.12.2011 року позивач видала сину ОСОБА_3 довіреність на право користування та розпорядження ? частиною квартири АДРЕСА_3.

Продаж квартири здійснено на підставі оцінки майна, здійсненого приватним підприємцем «Незалежний експерт оцінювач ОСОБА_9А.» станом на 24.07.2013 року, відповідно якої повна вартість квартири складає 113 844 грн., ? частина відповідно 56 922 грн.

Пунктом 3 договору купівлі-продажу квартири засвідчено, що грошові кошти в сумі 56 922 грн. були одержані представником продавця від покупця до підписання цього договору.

Внаслідок набуття відповідачем ОСОБА_4 у власність ? частини квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_3 є співвласником цієї частки, котра є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з цим, набуття повіреним ОСОБА_3 права власності на частку квартири не суперечить інтересам продавця ОСОБА_1, оскільки договір міг бути укладений з будь-якою особою, що є основоположним принципом цивільного законодавства про свободу договору, вибору контрагенту та погодження умов правочину.

Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, під час проведення операцій з продажу (обміну) фізичними особами об'єктів нерухомості у значеннях, наведених у Податковому кодексі України, а також в інших випадках, визначених законодавством України, нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна, яка визначена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання приватної форми власності, виключним видом діяльності якого є оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства (у тому числі правочинів, що підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації), який отримав сертифікат субєкта оціночної діяльності за напрямом оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, та інформація про якого включена до Державного реєстру оцінювачів та субєктів оціночної діяльності за напрямом оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства.

Як вже зазначалось, продаж квартири здійснено на підставі грошової оцінки, після перевірки нотаріусом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на предмет існування обтяжень та заборон, відібрання заяви від ОСОБА_3 як співвласника квартири про відсутність наміру скористатись переважним правом придбання частки, що є предметом договору, та про відсутність заперечень на укладення такого договору його дружиною.

Факт передання грошових коштів, що є ціною продажу квартири, ОСОБА_3 продавцю ОСОБА_1 не підтверджується письмовими доказами, свідки заявлені не були, проте дана обставина не є підставою визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки в такому випадку порушене право продавця підлягає захисту в інший спосіб, шляхом стягнення вказаної суми.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦПК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відтак, оскільки обставин, які свідчать про недійсність договору в судовому засіданні не встановлено, позовні вимоги задоволенню не підлягають, в позові слід відмовити в повному обсязі.

За ст.88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок позивача, в межах, сплачених при подачі позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Судовий збір не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.В.Шевцова