АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/6289/15 Головуючий 1-ї інстанції - Гуменний З.І.
Справа № 2-636/1359/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому за сіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шевченківського районного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинення певних дій.

В обґрунтування позову посилався на те, що постановою Шевченківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2009 року йому відмовлено в задоволенні його позову до Юсіфова А.Н. інспектора Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області про скасування протоколу та постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Судом йому була направлена копія постанови на 2-х аркушах, проте при ознайомленні із матеріалами справи він виявив фальсифікацію

Проте, Вищим адміністративним судом України постанова суду від 09 квітня 2009 року була скасована і справу направлено на новий розгляд.

Постановою Шевченківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2012 року його позов задоволено частково. Скасовано постанову від 02 лютого 2009 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, складену ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області, справу про адміністративне правопорушення закрито.

У зв'язку з незаконним притягнення до адміністративної відповідальності, йому було спричинено моральну шкоду, яка виражається в суттєвих душевних стражданнях т переживаннях, яку він оцінює в розмірі 350 000 грн. і яку просить відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету.

Представники відповідачів надали суду письмові заперечення проти позову.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 23 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та стягнути на його користь 350 000 грн. компенсацію моральної шкоди. А також винести окрему ухвалу до ВККС України та Генеральної прокуратури щодо притягнення винних осіб до юридичної відповідальності.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне з'ясування фактичних обставин справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце слухання справи, не перешкоджає розглядові справи.

З урахуванням вимог процесуального закону щодо дотримання розумних строків розгляду справи судом апеляційної інстанції та належного повідомлення учасників процесу про слухання справи, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до ч.1 шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так для виникнення зобов'язання відшкодування шкоди відповідно до вимог ст. 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності суду, наявність шкоди, протиправність дій і причинний зв'язок між його діями та шкодою.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач звернувся до суду з позовом до Шевченківського районного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на вимоги ст.ст. 6, 13, 41 Європейської Конвенції про захист основних свобод та прав людини, ст.ст. 3,55, 56, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 16, 23, 1176 ЦК України, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у зв'язку з порушення судом ст. 6 Європейської Конституції про захист основних свобод та прав людини йому спричинена моральна шкода.

В обґрунтування позову посилався на те, що постановою Шевченківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2009 року йому відмовлено в задоволенні його позову до Юсіфова А.Н. інспектора Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області про скасування протоколу та постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Судом йому була направлена копія постанови на 2-х аркушах, проте при ознайомленні із матеріалами справи він виявив фальсифікацію, оскільки оригінал постанови був виготовлений на 3-х аркушах.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено шляхом дослідження матеріалів адміністративної справи № 2-а-7/09/2037, що ОСОБА_1 11 лютого 2009 року звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до дільничного інспектора Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області Юсіфова А.Н. про скасування протоколу та постанови про притягнення адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП.

Постановою від 09 квітня 2009 року Шевченківським районним судом Харківської області ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог відмовлено, оригінал постанови у справі надруковано на 3 аркушах.

За заявою позивача копія постанови від 09.04.2015 року направлена йому поштою. Як додаток в тексті супровідного листа вказано, що копія постанови на 2 аркушах.

При розгляді справи будь-яких відмінностей у тексті оригіналу постанови від 09.04.2015 року (на 3-х аркушах) та тексті копії постанови від 09.04.2015 року, направленої по пошті ОСОБА_1 (на 2-х аркушах з надрукованим текстом з обох сторін листка), не встановлено.

Не приведено таких відмінностей і самим позивачем ОСОБА_1 Його посилання на те, що у вказаних оригіналі постанови та її копії змінений інтервал між надрукованими словами, не може свідчити про його фальсифікацію, оскільки остання передбачає відмінність документу за його змістом.

Та обставина, що на працівника апарату суду, який відправив ОСОБА_1 копію постанови від 09.04.2009 року на 2-х аркушах, замість 3-х, застосовано заходи дисциплінарного впливу, не може свідчити про протиправність дій Шевченківського районного суду Харківської області відносно ОСОБА_1, оскільки доказів настання для нього будь-яких негативних наслідків вказаною обставиною суду не надано.

Посилання позивача на те, що направленням йому копії постанови на 2-х аркушах призвело до неефективного апеляційного оскарження ним зазначеної постанови спростовується матеріалами справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на вказане судове рішення рішенню 22.04.2009 року була прийнята Шевченківським районним судом і 06.05.2009 року справа направлена до Харківського апеляційного адміністративного суду для розгляду.

14 липня 2009 року Харківським апеляційним адміністративним судом постанова Шевченківського районного суду від 09.04.2009 року скасована в частині відмови в задоволені позову про скасування протоколу про адміністративне правопорушення і прийнято ухвалу, якою провадження по справі в цій частині позовних вимог закрито. В іншій частині постанова суду залишена без змін (а.с.14).

05 липня 2012 року Вищим адміністративним судом України за касаційною скаргою позивача відкрите касаційне провадження по справі і постанова Шевченківського районного суду Харківської області від 09.04.2009 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2009 року скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.15-17).

При новому розгляді справи постановою Шевченківського районного суду Харківської області від 30.08.2012 року позовна заява ОСОБА_1 задоволена частково. Суд скасував постанову ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 02.02.2009 року, справу про адміністративне правопорушення закрито та закрито провадження у справі в частині скасування протоколу про адміністративне правопорушення серії ХА № 924489 від 02.02.2009 року у зв'язку зі спливом строку для накладення адміністративного стягнення (а.с.19).

Із тексту постанови від 30.08.2012 року вбачається, що оскаржувана ОСОБА_1 постанова була скасована виключно з тих підстав, що вона не відповідала процесуальним вимогам щодо її складання, в той же час судом підтверджено факт, що ОСОБА_1 01 лютого 2009 року знаходився в громадському місці у п'яному стані, що ображає людську гідність і громадську мораль і дільничний інспектор мав повне право як на складання протоколу, так і на винесення відповідної постанови про накладення адміністративного стягнення.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при повторному розгляді справа перебувала в провадженні суду менше 2-ох місяців (20 днів), тому порушень строків, на які посилається позивач, немає, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 122 КАСУ, адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто вказане свідчить про те, що позивачем повністю реалізоване право на оскарження судових рішень як в апеляційній, так і в касаційній інстанції.

Посилання ОСОБА_1 на те, що 30.08.2012 року Шевченківським районним судом Харківської області прийнято невмотивоване судове рішення як на підставу спричинення моральної шкоди є безпідставним, оскільки вказана обставина є підставою не для відшкодування моральної шкоди, а для його оскарження до вищої судової інстанції.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

При цьому, судова колегія зазначає, що, суд першої інстанції правильно керувався зазначеними вище положеннями ЦК України та роз'ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Так, відповідно до роз'яснень даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Із викладеного вище вбачається, що суд першої інстанції при ухваленні рішення по даній справі врахував положення ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо того, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд а позивач, маючи повну цивільну дієздатність розпорядився своїми правами.

Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення моральної шкоди працівниками Шевченківського районного суду Харківської області, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

Згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд в апеляційному порядку перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегією суддів не встановлено таких порушень норм процесуального та матеріального права, які могли стати підставою відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України для перегляду рішення суду першої інстанції та ухваленні нового в частині вирішення зустрічного позову про визнання договору поруки припиненим..

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_1 з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Таким чином, враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: