Справа №592/1803/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 22-ц/788/1644/15 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе»

про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь позивача 8000 грн. відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

ОСОБА_3 та ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» в своїх апеляційних скаргах посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку доказів.

Позивач просить рішення суду змінити в бік збільшення розміру задоволення позовних вимог. Вказує на те, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, не відповідає розміру заподіяної йому моральної шкоди.

Відповідач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначає, що докази спричинення позивачу моральної шкоди в зв'язку з професійним захворюванням в матеріалах справи відсутні. Вважає, що суд безпідставно визнав вину ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» в порушенні прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, позивач з 19 березня 1984 року по 11 квітня 2014 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе». Наказом № 2148/вк від 11 квітня 2014 року його було звільнено за угодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України (а.с. 6 - 7).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 149 від 09 грудня 2010 року позивачу встановлено професійні захворювання: «Хронічне обструктивне захворювання легень пилової етиології другого ступеню в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другого ступеню. Легенева недостатність другого ступеню. Хронічна часто рецидивуюча попереково-крижова радикулопатія з двохстороннім корінцевим синдромом L5-S1 на фоні остеохондрозу, спондилоартрозу і деформуючого спондильозу попереково-крижового відділу хребта з нестабільністю на рівні МХД L5-S1 з вираженим мязові-тонічним і алгічним синдромами з порушенням функції хребта і нижніх кінцівок. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ступеню(а.с. 9).

Професійне захворювання виникло у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективністю використання засобів індивідуального захисту, тривалою роботою в шкідливих умовах праці (зворот а.с. 9).

Згідно довідки МСЕК від 12 січня 2015 року внаслідок первинного огляду позивачу встановлено 55 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності (а.с. 10).

Внаслідок професійного захворювання у позивача порушилися нормальні життєві зв'язки, він постійно хворіє, крім того, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все це вимагає додаткових зусиль по організації життя і веде до нових переживань. Позивачу внаслідок отриманого на виробництві професійного захворювання було заподіяно моральну шкоду, яка не відшкодована.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, вірно визначився у спірних правовідносинах та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Згідно з ч.1, п.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч. 2 вказаної статті покладено на власника або уповноважений орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_3 від 09 грудня 2014 року № 149 причиною професійного захворювання є проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу, показників важкості праці та тривалого впливу локальної вібрації (зворот а.с. 9).

Таким чином, не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» про те, що позивачем не доведено факт спричинення моральної шкоди саме товариством, так як у п. 19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_3 не встановлено порушень підприємством нормативних актів про охорону праці щодо незабезпечення безпечних та нешкідливих умов праці та посадових осіб, які допустили такі порушення. У зв'язку з тим, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок відшкодувати працівникові моральну шкоду у випадку, передбаченому вказаною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому завдано ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, то суд обґрунтовано стягнув на його користь відшкодування моральної шкоди з відповідача.

Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої їх працівникам такими умовами.

Крім того, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги товариства про те, що позивачем не доведено факт спричинення моральної шкоди, оскільки встановлення особі часткової втрати професійної працездатності свідчить про моральні страждання і визначений судом розмір їх відшкодування колегія суддів вважає співрозмірним з завданою позивачу шкодою.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_3 про необ'єктивний висновок суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди не можуть бути підставою для зміни рішення місцевого суду, оскільки визначаючи розмір завданої моральної шкоди та частково задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов правильного висновку про стягнення саме 8000 грн. моральної шкоди, при цьому врахував принципи розумності й справедливості, які закріплені у ст. 23 ЦК України та за фактом наявності наявності у нього професійних хвороб.

З врахуванням вищевикладених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано частково задоволив позивні вимоги та визначив розмір морального відшкодування ОСОБА_3 в сумі 8000 грн., виходячи з 55 % втрати професійної працездатності та встановлення третьої групи інвалідності.

Отже, рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -