Справа №592/3946/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бичков І. Г.
Номер провадження 22-ц/788/1430/15 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І. ,

при секретарі - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції на ухвалу Ковпаківського районного суду м.Суми від 06 травня 2015 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії державного виконавця,

в с т а н о в и л а:

24 квітня 2015 року ПАТ «Ощадбанк» звернулося до суду з вказаною скаргою, у якій просило визнати протиправними дії старшого державного виконавця ВДВС Сумського МУЮ Бондаренко В.О. щодо винесення постанов про повернення виконавчих документів стягувачу без виконання , скасувати постанови та зобов'язати ВДВС відновити виконавче провадження.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 06 травня 2015 року, з виправленням описки ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 26 червня 2015 року, скаргу задоволено частково. Зобов'язано ВДВС Сумського МУЮ відновити виконавчі провадження ВП№42945111 від 25 березня 2015 року та ВП №42945245 від 25 березня 2015 року.( а.с. 29-31, 40)

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ВДВС Сумського МУЮ подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити скаржнику в задоволенні скарги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що суд не звернув уваги на вимоги п.4 ч.1 ст.47, ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», п.4.4.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, відповідно до яких державний виконавець мав право повернути виконавчий документ стягувачеві , оскільки останній перешкоджав провадженню виконавчих дій, а саме відмовився прийняте майно боржника на відповідальне зберігання, а тому правомірно виніс постанову про повернення виконавчого документа.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, Ковпаківським районним судом м. Суми 05 березня 2014 року було видано два виконавчі листи на виконання рішення цього ж суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором від 14.03.2008 року у розмірі 323764 грн. 86 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, що належить ОСОБА_4 на праві власності та розташовану по АДРЕСА_1 у м.Суми шляхом її продажу на прилюдних торгах, а також стягнення судового збору у розмірі 3063 грн. 89 коп.. ( а.с. 9,12)

09.04.2014 року за заявою ПАТ «Державний ощадний банк України» про примусове виконання рішення суду , державним виконавцем ВДВС Сумського МУЮ були відкриті виконавчі провадження №42945111 та №42945245 ( а.с. 13-14)

У ході здійснення виконавчого провадження старшим державним виконавцем ВДВС Сумського МУЮ постановою від 17 листопада 2014 року було накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_4, про що внесено відомості до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна (а.с.48, 49зв.).

Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м.Суми від 23 січня 2015 року старшому державному виконавцю ВДВС Сумського МУЮ надано дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 у м.Суми для проведення виконавчих дій, а саме: опису й арешту предмета іпотеки (а.с.15-16).

25 березня 2015 року державним виконавцем було здійснено вихід за вказаною адресою з метою опису та арешту предмета іпотеки. Відповідальним зберігачем цього майна було призначено стягувача ПАТ «Ощадбанк», який відмовився прийняти на відповідальне зберігання квартиру чим перешкоджає проведенню виконавчих дій, про що складено відповідний акт (а.с.50 зв.).

Постановами старшого державного виконавця ВДВС Сумського МУЮ від 25 березня 2015 року вказані виконавчі листи повернуті стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47, ЗУ «Про виконавче провадження ( а.с. 8,11)

Частково задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що повернення виконавчого документа стягувачу суперечить вимогам п.4 ст. ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» , оскільки державний виконавець не попередив стягувача про повернення йому виконавчого документа у зв'язку з перешкоджанням останнім провадженню виконавчих дій.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, з постанов від 25 березня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві вбачається, що державний виконавець керувався п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»., в яких зазначив , що відмовившись взяти на відповідальне зберігання майно боржника (квартиру), стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Згідно п.3 ч.1 ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що заходом примусового виконання рішень є вилучення у боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні.

Відповідно до ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

Тобто, за даних норм закону вбачається, що перед тим, як передати майно яке зазначене саме в рішенні суду на відповідальне зберігання , державний виконавець повинен був здійснити виконавчі дії, а саме описати майно, склавши акт опису , вилучити описане майно і передати його на зберігання боржнику, стягувачеві, або іншій особі.

Зазначена норма закону деталізована в пункті 4.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5. ( далі Інструкція)

Як вбачається з матеріалів справи , 25 березня 2015 року державним виконавцем , було здійснено вихід за місцем проживання боржника для проведення виконавчих дій, а саме примусового проникнення до квартири для опису та арешту предмета іпотеки- квартири належної боржникові на праві власності , згідно ухвали Ковпаківського районного суду м.Суми від 23 січня 2015 року.

Безпосередньо перед вчиненням дій щодо примусового проникнення до квартири, державний виконавець призначила відповідальним зберігачем майна представника стягувача - ПАТ «Ощадбанк», яка приймала участь при проведенні цієї виконавчої дії.

При цьому, примусового проникнення до квартири, не зважаючи на наявну ухвалу суду, державним виконавцем зроблено не було, не була встановлена відсутність боржника під час проведення виконавчих дій, акт опису майна боржника, як того вимагають приписи п.п. 4.2.1-4.2.5 Інструкції державним виконавцем не складався, інше майно взагалі вилучено не було.

Представник стягувача, який був присутній при проведенні цієї виконавчої дії, відмовилася прийняти на відповідальне зберігання майно, яке взагалі не було виявлено та вилучено у боржника, про що державним виконавцем був складений акт. Причини відмови стягувача прийняти на зберігання майно державним виконавцем в акті не зазначені. (а.с.50 зв.).

Колегія суддів вважає, що Закон України "Про виконавче провадження" не містить норм, які б надавали право державному виконавцю зобов'язувати стягувача вчиняти спільні дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду.

Державним виконавцем не надано доказів того, яким саме чином відмова представника стягувача, прийняти на відповідальне зберігання майно, яке взагалі не було описано та вилучено державним виконавцем у боржника за адресою його проживання під час виконання ухвали суду , перешкоджала державному виконавцю реалізувати надані йому законом повноваження, щодо провадження виконавчих дій з примусового проникнення до квартири, накладення арешту та опису майна, складання відповідного акту опису та передачі вже вилученого іншого майна , на зберігання саме стягувачеві, а не представнику стягувача, як участника проведення виконавчої дії, оскільки представник стягувача не мав відповідних повноважень вирішувати питання про прийняття на зберігання не вилученого державним виконавцем майна на місті проведення виконавчої дій без згоди керівництва банку.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, як того вимагають приписи п. 3.20 Інструкції, направлення стягувачу - саме ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа у разі відмови прийняти на зберігання вилучене майно.

За таких встановлених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність доказів виконання рішення суду та попередження державним виконавцем стягувача, у порядку п.4 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» про повернення йому виконавчих документів у разі відмови прийняти майно на зберігання , а тому правильно зобов'язав ВДВС Сумського МУЮ відновити виконавчі провадження.

Посилання апелянта на п. 4.4.4. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, якою передбачено, що в разі усної відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення суду, державний виконавець складає акт і виносить постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, визнаються колегією суддів безпідставними, оскільки державний виконавець не провів виконавчу дію з приводу примусового проникнення до квартири боржника, не проник до квартири, не описав предмет іпотеки , а також не описав інше майно та не склав акт опису такого майна, а також не вилучив ніякого майна, яке повинен був передати стягувачеві на зберігання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апелянта не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і не містять передбачених законом підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду - залишити без зміни.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції - відхилити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м.Суми від 06 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -