У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кафідова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року у справі за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 до про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» ( далі - КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода») звернулося до суду із указаним позовом та просило стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 2 724,16 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» заборгованість в сумі 2 724 грн 16 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішили справу з дотриманням норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість за надані останнім послуги з водопостачання та водовідведення.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року у справі за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 до про стягнення заборгованості, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кафідова