Ухвала

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Казеного підприємства «Науково виробничий комплекс «Іскра», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі на рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що із Казенним підприємством «Науково виробничий комплекс «Іскра» (далі - КП «НВК «Іскра») перебував в трудових відносинах, працював за спеціальністю слюсаря. Висновком МСЕК від 28 лютого 2007 року йому встановлено 45 % втрати професійної працездатності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві безстроково.

Через трудове каліцтво порушено нормальні життєві зв'язки позивача, він позбавлений можливості реалізувати повною мірою свої звички та бажання. Починаючи з 2007 року перебуває на диспансерному обліку, стан його здоров'я погіршився, завдяки чому він вимушений кожного року звертатися за медичною допомогою та проходити курси лікування, позбавлений можливості працювати у цій галузі і матеріально забезпечувати свою родину, також позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по господарству. Таке самопочуття, яке зумовлено травмою на виробництві, коли позивач не може належним чином організувати свою життєдіяльність, завдає йому душевних страждань.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідачів на свою користь солідарно 45 000 грн та 500 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі на користь позивача 20 тис. грн у відшкодування моральної шкоди.

У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач перебував із КП «НВК «Іскра» в трудових відносинах з 19 грудня 1973 року до 26 квітня 2000 року та з 28 травня 2001 року до 02 липня 2007 року, коли звільнився за станом здоров'я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40>. За час перебування у трудових відносинах з відповідачем працював за спеціальністю слюсаря механоскладальних робіт.

11 грудня 1974 року стався нещасний випадок, у зв'язку з яким позивач набув ушкодження лівого ока. Унаслідок зазначеного каліцтва висновком обстеження медико-експертної комісії від 28 лютого 2007 року йому встановлено третю групу інвалідності з 45 % втрати професійної працездатності безстроково.

Згідно з актом форми Н-1 від 14 березня 1975 року причиною нещасного випадку на виробництві є відсутність огорожі на полировальній бабці, відсутність контролю з боку майстрів за виконанням робіт, грубе порушення трудової дисципліни з боку ОСОБА_6

З 07 лютого 2007 року позивач перебуває на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі і йому в рахунок відшкодування матеріальної шкоди призначені страхові виплати, які він отримує щомісяця.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача немає суб'єктивного права на отримання компенсації моральної шкоди, тому що нещасний випадок стався внаслідок нехтування позивачем правилами безпеки праці, яке виявилося у виконанні робіт (поліровка деталей) в особистих цілях, а отже була наявна його винна поведінка, яка і зумовила настання шкоди для здоров'я позивача. До того ж позивач тривалий час не оскаржував акт про нещасний випадок, хоча знав, що там зазначено про його вину.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що актом про нещасний випадок на виробництві від 14 березня 1975 року встановлено, що причинами нещасного випадку були не лише порушення трудової дисципліни позивачем, а й, в першу чергу, відсутність огорожі на шліфувальній бабці, відсутність контролю з боку майстрів за роботами, що виконуються.

Таким чином, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, при визначенні розміру якої може бути врахована і його груба необережність та порушення трудової дисципліни.

Колегія суддів апеляційного суду вважала, що позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а відшкодування моральної шкоди має здійснюватися за рахунок Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України у м. Запоріжжі.

При цьому обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, покладається саме на Фонд, відповідно до статей 21 <nau://ukr/1105-14|st21>, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності» <nau://ukr/1105-14|st34> (чинній на час встановлення позивачеві факту стійкої непрацездатності), оскільки висновком МСЕК від 28 лютого 2007 року позивачу було встановлено 45 % стійкої втрати професійної працездатності.

Спірні правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди працівнику виникли з моменту встановлення вперше факту стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 28 лютого 2007 року, тому до них, відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України <nau://ukr/435-15|st5>, необхідно застосовувати закон, що діяв на момент виникнення правовідносин.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем належним чином не доведено факту спричинення моральної шкоди, а також щодо вини самого ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків апеляційного суду.

Також, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Так, ОСОБА_6 з позовом звернувся у грудні 2014 року, а зміни до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» <nau://ukr/77-19> набрали чинності 01 січня 2015 року, а тому апеляційним судом обґрунтовано не застосовано вказаний закон.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко Д.О. Остапчук