Номер провадження: 22-ц/785/97/15
Головуючий у першій інстанції Суворова О.В.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди посилаючись на те, що 07 грудня 2010 року, 16 січня 2011 року та 21 січня 2011 року ОСОБА_2 особисто отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у загальній кількості 1500 доларів США, що знайшло своє відображення у постанові Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2011 року про закінчення кримінальної справи № 1-1158/11 за звинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

В ході особистого обшуку ОСОБА_2 та його кабінету слідчими органами вилучені та залучені до кримінальної справи 600 доларів США, питання про повернення яких було вирішене судом 4 жовтня 2011 року.

Проте, 900 доларів США ОСОБА_2 до теперішнього часу не повернув, як зазначено у постанові Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2011 року "витратив на особисті потреби та ліки", з огляду на що дані грошові кошти набуті ним безпідставно. Крім того, у зв'язку із діями відповідача позивачеві було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 10000 гривень.

У зв'язку із вищевикладеним ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, було змінено матеріально-правові підстави позову, просив стягнути з ОСОБА_2 майно отримане без достатньої правової підстави, а саме 8993,16 грн., що еквівалентно 900 доларів США, моральну шкоду у розмірі 10000 грн., а також судові витрати по справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2013 року у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовлено.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти, отримані без достатньої правової підстави у розмірі 8993,16 грн.; моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а також судовий збір у розмірі 243,60 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 з 30 листопада 1994 року є засновником та директором МПП Фірма "SWIFT", яке зареєстровано в установленому законом порядку.

05 лютого 2009 року між Регіональним управлінням фонду державного майна України по Одеській області та МПП Фірма "SWIFT" було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого регіональне управління Фонду державного майна України по Одеській області передало, а МПП Фірма "SWIFT" прийняло у строкове платне користування нежитлові приміщення окремо розташованої будівлі площею 172,7 кв.м., розміщені за адресою: м. Одеса, вул.. Піонерська - 25, що перебувають на балансі Одеського санаторію "Салют" для розміщення пральні загального користування станом на один рік із автоматичним продовженням на той самий строк за відсутності заперечень сторін (п.п. 1.1, 1.2, 10.1, 10.4 договору) та відповідним актом прийому-передачі від 05 лютого 2009 року. Договором від 06 лютого 2010 року зазначений договір продовжено до 05 лютого 2011 року.

05 лютого 2009 року та 05 березня 2010 року між зазначеними сторонами укладалися договори про відшкодування витрат відповідно до умов яких МПП Фірма "SWIFT" зобов'язувалося відшкодувати Одеському санаторію "Салют" витрати на комунальні послуги та земельний податок.

Директор санаторію ОСОБА_2, відповідач, у листопаді 2010 року запропонував ОСОБА_4 передавати йому грошові кошти у вигляді хабара у розмірі 500 доларів США щомісячно за безперешкодне користування пральнею МПП Фірма "SWIFT" системами електропостачання та водопостачання санаторію.

03 грудня 2010 року ОСОБА_4 звернувся з заявою до УСБУ в Одеській області про вжиття заходів щодо запобігання вчинення злочину з боку ОСОБА_2

07 грудня 2010 року, 16 січня 2011 року та 21 січня 2011 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 грошові кошти по 500 доларів США кожного разу, всього 1500 доларів США.

За даним фактом прокуратурою Одеської області розслідувано кримінальну справу відносно ОСОБА_2 у вчиненні ним злочину, передбаченого ст.. 368 ч. 1 КК України, яку направлено до Приморського районного суду м. Одеси для розгляду по суті.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2011 року закінчено провадження по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України на підставі п. "г" ст.. 1 Закону України Про амністію" від 08 липня 2011 року.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про повернення відповідачем позивачеві 900 доларів США або їх еквіваленту, з тих 1500,00 доларів США, які були ним передані відповідачеві.

Досліджуючи обставини позовної давності суд у відповідності до ст.. 256, 257 ЦК України правильно дійшов висновку про відсутність підстав щодо його застосування у зазначених спірних правовідносинах.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26 квітня 2002 року "Про судову практику у справах про хабарництво", визначено, що звільнення особи, яка дала хабар, від кримінальної відповідальності з підстав передбачених ч. 3 ст. 365 КК України не означає, що в її діях немає складу злочину. У зв'язку з цим вона не може визнаватися потерпілим і претендувати на повернення хабара. Судам слід мати на увазі, що добровільною вважається усна чи письмова заява в органи внутрішніх справ, прокуратуру, інший державний орган, наділений правом порушувати кримінальну справу, зроблена з будь-яких мотивів, але не у зв'язку з тим, що про даний хабар стало відомо органам влади чи компетентним службовим особам.

Пунктом 22 зазначеної постанови визначено, що у діях особи, яка у зв'язку з вимаганням у неї хабара, перше ніж його дати, звернулася до органів влади з метою викрити вимагача, складу злочину немає. Тому вона звільняється від відповідальності на підставі не ч. 3 ст. 369 КК України, а п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України.

Гроші та інші цінності, які ця особа передала як хабар з метою викрити вимагача, належить повернути законному власнику на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 КПК України.

Суд, встановивши, що ОСОБА_4 звернувся до правоохоронних органів 03 грудня, до надання ОСОБА_2 грошових коштів 07 грудня 2010 року, 16 та 21 січня 2011 року правильно дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що грошові кошти у розмірі 900,00 доларів США, або їх еквівалент, з тих 1500,00 доларів США, мають бути стягнуті в доход держави.

Відповідно до ст.. 78 КПК України (1960) суд в порядку кримінального судочинства вирішує питання про грошові кошти, які є речовими доказами по справі.

Суд, визнавши предмет позову - грошові кошти в еквіваленті суми 900,00 доларів США, які відповідачем не повернуто позивачеві правильно дійшов висновку, що зазначена сума у відповідача не була вилучена, як речовий доказ, тому зазначені кошти не підлягають під вирішення їх долі в порядку ст.. 81 КПК України (1960 р.).

За викладених обставин судом правильно визначено предмет позову, 900,00 доларів США, якими незаконно заволодів відповідач, що підтверджено постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2011 року.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Безпідставне набуття відповідачем належних позивачеві 900,00 доларів США зобов'язує його відповідно до ст.. 1212, 1213 ЦК України повернути їх позивачу.

Суму матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає задоволенню, на думку колегії суддів визначено у відповідності з встановленими судом обставинами.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення судом спірних правовідносин, порушення судом норм процесуального права, принципу змагальності, неправильної правової оцінки доказів, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення суду є необґрунтованими та спростовані викладеним. Вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко