АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Чобіток А.О., Шиманського В.Й.

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1, ОСОБА_1 та представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року представник позивача ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №77.1/АК-00986.08.2 від 06.06.2008 року у розмірі 22 239,53 дол. США та 5 976 903,37 грн. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з нього та поручителя ОСОБА_1 в солідарному порядку.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №77.1/АК-00986.08.2 від 06.06.2008р. в сумі 18 999 доларів США 05 центів та 278 623 грн. 65 коп. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та сам ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказують на те, що відповідно до розрахунків, за кредитним договором, укладеним до 06 червня 2015 року, позичальник з лютого 2012 року припинив внесення щомісячних платежів щодо повернення кредиту, і пропустивши строк пред'явлення вимог до поручителя, ПАТ «Родовід Банк» не вжив заходів до інформування ОСОБА_1 про існуючу заборгованість ОСОБА_2 Таким чином, ОСОБА_1 дізнався про існуючу заборгованість вже дуже запізно в день отримання позову, коли були нараховані штрафні санкції, тому позовна заява від 20.02.15р., пред'явлена поза межами встановленого законом шестимісячного строку з моменту виникнення простроченої заборгованості.

Крім того, судом було безпідставно залишено без розгляду зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим.

Також, не погоджуючись з рішення суду, представник позивача ПАТ «Родовід Банк» - Серебряннікова В.В. подала апеляційну скаргу та, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Зазначила, що зобов'язання з повного погашення кредиту в строк до 06.06.2015 року включно, встановлено як основне, оскільки позичальнику було надано право погашати кредит поза графіком. Детальний розпис сукупної вартості кредиту (графік платежів), який визначав строки сплати чергових платежів місяцями, перестав бути складовою частиною Кредитного договору з моменту виникнення простроченої заборгованості, а саме з 11.06.2009 року.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відповідачі не виконують умов договору кредиту та поруки.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 06.06.2008р. між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2, укладено кредитний договір №77.1/АК-00986.08.2, за яким перший надав а другий прийняв кредит у виді не відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 26 705,81 дол. США під 7,7 % річних на термін до 06.06.2015 року включно.

Додатковою угодою до кредитного договору від 20.10.2008 року сторони оговорили підвищення процентної ставки до 9,7% річних.

08.10.2009р. на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, за яким останній взяв на себе зобов'язання нести відповідальність за виконання умов наведеного вище кредитного договору в тому ж обсязі, що і позичальник ОСОБА_2 (п.1.3 договору).

Відповідно до п.3.1.1 кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісячно, частково погашати заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом, згідно з графіком платежів.

Також, п. 1.5.1 кредитного договору встановлена щомісячна плата за обслуговування кредиту в розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту.

За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник зобов'язався сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості.

Позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі.

Натомість, відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 06.04.2015 року становить 22 239,53 долари США та 5 979 903,37 грн., що складається із заборгованості: за кредитом - 17 254,56 доларів США; по процентам - 4 984,97 доларів США; з плати по обслуговуванню кредиту - 31 938,09 грн.; з пені - 5 910 764,75 грн.; 3% річних нарахованих на прострочену заборгованість за кредитним договором - 30 351,69 грн.; інфляційних втрат на суму простроченої плати за обслуговування кредиту - 6 848,83 грн.

Відповідно до п.5.4. кредитного договору, у разі недотримання Позичальником умов договору, кредитор вправі вимагати дострокового повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих процентів за ними, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) пози чальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (не належне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що умови договорів кредиту, поруки не виконуються належним чином, а тому ОСОБА_2, ОСОБА_1, як поручитель повинні відповідати перед банком, включаючи сплату основного боргу, відсотків та пені з урахування заявленого у спорі строку позовної давності, оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь кредит частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку і право позивача є порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу за договором, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вірним також є висновок суду щодо неправомірності включення в заборгованість за кредитним договором трьох відсотків річних нарахованих на прострочені проценти за користування кредитом та на плату за обслуговування кредиту, а також інфляційних втрат нарахованих на плату за обслуговування кредиту, оскільки це суперечить приписам ч.2 ст.625 ЦК України і не передбачено кредитним договором.

Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки припинення поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Апеляційна інстанція перевірила на наявність підстави для застосування ст. 559 ЦК України та погоджується з висновком суду, що порука не є припиненою.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (разом із нарахованою індексацією та трьома процентами річних), суд може застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої ст. 551 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі від 03 вересня 2014 року.

Апеляційна інстанція погоджується з висновком суду про застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України до даних правовідносин, оскільки пеня більше ніж в 4 рази перевищує виданий кредит, тобто розмір пені явно не відповідає розміру збитків, заподіяних позивачу внаслідок неналежного виконання відповідачами умов договорів.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційних скаргах доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржники не надали будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1, ОСОБА_1 та представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді