Провадження № 2/522/3465/15
17 листопада 2015 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.
при секретарі Шеян І. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко», уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АБ «Порто-Франко» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Красюка Ігоря Івановича, про розірвання договорів та стягнення грошових коштів, -
Також ОСОБА_1 вказує, що він виконав умови вищевказаних договорів належним чином, перечисливши на рахунки Банку вищевказані кошти. Однак, ПАТ АБ «Порто-Франко», в свою чергу, на офіційну вимогу позивача від 21 серпня 2014 року не повернув вищевказані кошти, що стало приводом для звернення до суду з дійсним позовом.
ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивач подав заяву про розгляд справи в заочному порядку.
Представник відповідача ПАТ АБ «Порто-Франко», а також представник уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АБ «Порто-Франко» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Красюка І.І. у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать відповідні поштові повідомлення про вручення їм судових повісток. До суду надійшли заперечення представника Банку, в яких зазначено, що На підставі Постанови Правління національного Банку України від 26.09.2014р. № 610 «Про віднесення ПАТ АБ «Порто-Франко» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.09.2014 р. прийнято рішення № 103 про запровадження з 29.09.2014 р. Тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ АБ «Порто-Франко». Тому, під час тимчасової адміністрації Банком правомірно не здійснювалось задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку згідно вимог п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку представників відповідачів у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності в заочному порядку.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За приписами ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.
Відповідач при цьому зобов'язався після закінчення строку повернути суми вкладів та нараховані відсотки.
Вимога позивача про стягнення коштів ґрунтується на двосторонніх правочинах - договорах банківського вкладу, вчинених у письмовій формі. Предметом договорів про банківський строковий вклад 11 липня 2014 року є безспірне зобов'язання банку прийняти грошові кошти в сумі 37 410, 00 дол. США, 600 000, 00грн. та 68 000, 00 Євро відповідно, та повернути вкладнику суми вкладів та нарахованих відсотків у дату повернення (на його першу вимогу). А ні договором, а ні законодавством підстав неповернення вкладів у вказаному випадку не передбачено.
Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
21 серпня 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявами про повернення залишку сум, що залишились на його рахунку. Однак, відповідач свої зобов'язання по поверненню коштів не виконав.
Згідно Постанови Національного Банку України "Про регулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій" від 30.05.2014р. № 328 з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів Банків, сприяння стабільності банківської системи України, забезпечення розрахунків, керуючись ст. 99 Конституції України, ст. ст. 6, 7, 16, 33, 55 та розділами IV, V, VIII Закону України «Про національний Банк України», ст. ст. 66, 67 та главою 11 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 4, 6, 11 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», виконання зобов'язань перед вкладниками - фізичними особами в іноземній валюті, має здійснюватися у сумі, що не перевищує 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом національного банку України.
Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти на майно банку.
26 вересня 2014 року прийнято рішення № 103 про запровадження з 29 вересня 2014 року Тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ АБ «Порто-Франко».
Тимчасову адміністрацію в ПАТ АБ «Порто-Франко» було запроваджено строком на три місяці, тобто з 29 вересня 2014 року по 29 грудня 2014 року.
На підставі Постанови Правління національного Банку України від 26.09.2014р. № 610 «Про віднесення ПАТ АБ «Порто-Франко» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.09.2014 р. прийнято рішення № 103 про запровадження з 29.09.2014 р. Тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ АБ «Порто-Франко».
Згідно матеріалів справи встановлено, що позивач 21 серпня 2014 року, тобто до введення тимчасової адміністрації Банку, звернувся до ПАТ АБ «Порто-франко» з заявами про повернення залишку грошових коштів на рахунках, та сплату відповідних відсотків за користування даними коштами.
Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (№ 2) зазначив, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.
Враховуючи вищевикладені норми, та зважаючи на те, що внесок, який перебуває на вищезазначених рахунках у відповідача, належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, він має право вимагати від відповідача повернення вказаних грошових коштів, що відповідає ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 1060 ЦК України, тому вищевказані суми вкладів підлягають стягненню з Банку на користь позивача.
Водночас, суд вважає необґрунтованими вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання договорів банківського вкладу, оскільки строк дії вказаних договорів закінчився 14 травня 2015року.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Крім того, у судовому засіданні доведено, що у зв'язку зі зверненням до суду з дійсним позовом, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 903, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.
На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 15, 16, 526, 530, 629, 1059, 1060, ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко», уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АБ «Порто-Франко» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Красюка Ігоря Івановича, про розірвання договорів та стягнення грошових коштів, - задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя Свячена Ю.Б.