Головуючий суду 1 інстанції - Кудрявцев І.В.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 22ц/1290/6189/12
Провадження № 22ц/1290/6189/12
УХВАЛА

Іменем України

23 березня 2015 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів -Темнікової В.І., Луганської В.М.

при секретарі: Латкі І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Алчевського міського суду Луганської області від 09 листопада 2012 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом доОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, в обґрунтування якого вказав, щозгідно боргової розписки від 31.08.2009 року відповідач зайняв йому 35000 доларів США. Рішенням Алчевського міського суду від 04.04.2012 року, яке ухвалою апеляційного суду Луганської області від 14.05.2011року залишено без змін, з нього на користь відповідача стягнено за вказаною розпискою 279643 грн., що еквівалентно 35000 доларів США. Однак фактично грошові кошти в еквіваленті 35000 доларів США він ніколи у відповідача не позичав та вказану розписку змушений був написати під погрозою фізичної розправи з боку відповідача, у зв'язку з чим він звертався до Алчевського МВ УМВС із відповідною заявою.

Позивачпросив суд визнати недійсним договір позики, оформлений у простій письмовій формі у вигляді розписки датованої 31.08.2009 року, яка починається словами «Расписка г. Алчевск 31 августа 09г. Я, ОСОБА_2.» і закінчується словами «Обязуюсь отдать указанный долг ОСОБА_4 до 31.08.2010 г.».

Рішенням Алчевського міського від 09 листопада 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Позивач та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку у відповідності до вимог ч. 6 ст. 74 та ч.5 ст. 76 ЦПК України, яка передбачає, що повідомлення належним чином представника особи, яка бере участь у розгляді справи, вважається належним чином повідомлення і цієї особи.

Повідомлень від позивача на час розгляду справи судом апеляційної інстанції про припинення повноважень представника не надходило.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановленні факти про те, що згідно розписки від 31.08.2009 року, написаної власноруч ОСОБА_2, 31 серпня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір позики, відповідно до умов якого, відповідач передав позивачу 35000 доларів США, а позивач зобов'язався повернути відповідачу борг до 31 серпня 2010 року.

Відповідно до копії постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 02.03.2012 року, 21.02.2012 року до Алчевського MB УМВС надійшла заява від гр. ОСОБА_2, в якій він просить вжити заходи до гр. ОСОБА_3, який взяв з нього розписку про неіснуючий борг та вимагає повернення. У порушенні кримінальної справи за ст.190 КК України відмовлено на підставі ст.6 п.2 КПК України.

Згідно копії постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 15.05.2012 року, 05.05.2012 року до Алчевського MB УМВС надійшла заява від гр. ОСОБА_2, в якій він просить вжити заходи до гр. ОСОБА_3, який під погрозою фізичної розправи взяв з нього розписку про неіснуючий борг та вимагає повернення. У порушенні кримінальної справи за ст.129 КК України відмовлено на підставі ст.6 п.11 КПК України.

Зазначені постанови про відмову в порушенні кримінальної справи в установленому законом порядку не скасовані.

Відповідно до висновку комплексної судово-почеркознавчої та технічної експертизи №3941/02-№3942/03 від 28.09.2012 року рукописний текст розписки від ОСОБА_2 від 31 серпня 2009 року виконано ОСОБА_2 в якихось незвичних умовах або стані. Підпис від імені ОСОБА_2, що розташовано в розписці від його імені від 31 серпня 2009 року після тексту розписки від рукописним записом «ОСОБА_2» виконано ОСОБА_2. Питання щодо встановлення терміну виконання рукописного тексту підписів у розписці від 31.08.2009 року не вирішувалось у зв'язку з тим, що дослідження за експертною спеціальністю 2.2 «Дослідження матеріалів документів» у Донецькому НДІ судових експертиз не проводяться. Рукописний текст «ОСОБА_6 ... 31 августа 2009г», що розташовано в розписці від імені ОСОБА_2 від 31.08.2009 року під рукописним записом «гр.. ОСОБА_6 АДРЕСА_1» та рукописний запис «ОСОБА_8. ... 31 августа 2009г», що розташовано в розписці від імені ОСОБА_2 від 31.08.2009 року під рукописним записом «гр.. ОСОБА_8. АДРЕСА_1», виконано різними особами.

Тому суд першої інстанції з урахуванням наведеного, дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів про обставини, на які він посилається в позовній заяві, то позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги наявністю підстав, передбачених ст. 203,215 ЦК України, оскільки розписка від 31 серпня 2009 року написана ним проти справжньої волі, під примусом і погрозами з боку відповідача.

Згідно ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 231 ЦК України установлено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак необов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Під насильством у ст. 231 ЦК України розуміється фізичний або психічний тиск на особу з метою примушення до вчинення правочину.

Насильство може мати будь - які прояви: фізичне насильство(катування, побиття, заподіяння болю); психічне насильство(залякування, погроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самої особі або її близьким); насильство дією (пошкодження майна особи).

Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем та його представником заявлено клопотання про призначення додаткової комплексної судової психолого-почеркознавчої та технічної експертизи на предмет з'ясування в якому стані перебував ОСОБА_2 під час написання розписки та чи виконано рукописний текст розписки від 21 серпня 2009 року під примусом (фізичним або психологічним), із посиланням на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представником позивача заявлялося клопотання про призначення зазначеної вище експертизи, однак судом необґрунтовано було відхилено.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 25 березня 2013 року у справі призначена додаткова комплексна судова психолого-почеркознавча та технічна експертиза.

Як вбачається з висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 17.02.2015 року у досліджуваній розписці від імені ОСОБА_2 датованої 31.08.2009 року відсутні ознаки штучного застарювання документа.

Крім того, експертизою встановлено, що будь-які діагностичні ознаки, що свідчать про дію на процес письма зовнішніх (незвичайна поза) і внутрішніх (стомлення, хвилювання, стан операційної напруги, нервове потрясіння, спричинене погрозою тощо) «збиваючих» факторів в тексті розписки від 31.08.2009 від імені ОСОБА_2, який починається словами: «Я ОСОБА_2 …» та закінчується словами: «…в присутствии сведетелей …», відсутні. Встановити, чи відповідає дата виконання тексту власне розписки від імені ОСОБА_2 вказаній у ньому даті: 31.08.2009 року, не видається можливим із причин відсутності зразків порівняння із штрихами паст такої ж рецептури, як у цьому тексті. Заключні записи та підписи від імені ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 у дослідженій розписці виконані ймовірно не пізніше квітня 2011 року. Категорично встановити дату виконання цих записів та підписів і її відповідність вказаній у них даті: 31.08.2009, не видається можливим із причини малої кількості наданих зразків порівняння із штрихами паст такої ж рецептури, як у цих досліджених записах. Встановити, чи одночасно виконано текст власне розписки від імені ОСОБА_2, датований 31.08.2009, і заключні записи та підписи від імені ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_2, датовані 31.08.2009 року, у дослідженій розписці не видається можливим із причини відсутності зразків порівняння із штрихами паст такої ж рецептури, як і у зазначеному тексті.

Отже, висновком комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів не встановлено наявність фізичного або психічного впливу на позивача з боку відповідача чи інших осіб, з метою спонукання до укладення договору позики, а саме написання розписки від 31.08.2009 року.

Таким чином, не зважаючи на вимоги ст. 60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем не були надані до суду належні докази фізичного чи психологічного тиску на нього з боку відповідача та відсутності волевиявлення при складанні розписки від 31.08.2009 року на підтвердження тих обставин, на які посилається апелянт, а саме, що оспорюваний договір позики вчинений позивачем проти його справжньої волі під впливом погроз з боку відповідача, суд же згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Алчевського MB УМВС від 02.03.2012 року та постановою Алчевського MB УМВС від 15.05.2012 року відмовлено у порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_2 за ст.ст. 129,190 КК України. Дані постанови в установленому законом порядку не скасовані.

Крім того, апеляційний суд враховує, що договір позики від 31 серпня 2009 року між сторонами по справі укладений в 2009 році, а до правоохоронних органів із завою щодо укладення договору позики під впливом погроз позивач звернувся лише в 2012 році, вже після звернення в січні 2012 року ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачем 25.07.2012 року подавалася заява про забезпечення позову, яка судом першої інстанції до теперішнього часу не розглянута не відповідають матеріалам справи.

Так, ухвалою Алчевського міського суду Луганської області від 19 липня 2012 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним на час проведення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи та справа направлена до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз.

25 липня 2012 року позивач звертався до суду із заявою про забезпечення позову в якій просив заборонити посадовим особам відділу державної виконавчої служби Алчевського міського управління юстиції вчиняти певні дії направлені на виконання по виконавчому листу від 04.04.2012 року до розгляду справи по суті.

Ухвалою Алчевського міського суду Луганської області від 24 жовтня 2012 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Отже, заява ОСОБА_2 про забезпечення позову від 25 липня 2012 року була розглянута судом, після повернення справи зДонецького науково-дослідного інституту судових експертиз в той же день.

Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Виходячи із розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ», виданого відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» визначена територіальна підсудність цивільних справ підсудних Алчевському міському суду Луганської області для забезпечення розгляду Лисичанському міському суду Луганської області. Таким чином, справа підлягає направленню до Лисичанського міського суду Луганської області для залучення до архіву.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 319 ЦПК України, Законом України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 27/0/38-14, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Алчевського міського суду Луганської області від 09 листопада 2012 року залишити без змін, справу направити до Лисичанського міського суду Луганської області.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: