РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Сидорука Є.І.,

при секретарі Патій Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та усунення перешкод в користуванні власністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду із цивільним позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та усунення перешкод в користуванні власністю.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на даний час вона є одноособовим власником житлового будинку АДРЕСА_1. 14 лютого 2006 року в будинок на постійне місце проживання були зареєстровані родичі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4 В подальшому було проведено реєстрацію місця проживання і другого їх сина ОСОБА_5. Молодій сім'ї родичів необхідна була реєстрація місця проживання в м. Рівне. Фактично вказані особи ніколи в її будинку не проживали. В 2014 році ОСОБА_3 та її неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були зняті з реєстрації місця проживання в будинку. Однак, відповідач не зняв реєстрацію місця проживання в її будинку до теперішнього часу. На даний час реєстрація місця проживання відповідача в будинку перешкоджає їй оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, які на даний час складають дуже велику суму. Просить усунути перешкоди в користуванні власністю і визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю в ньому понад один рік.

Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, однак подав нотаріально завірену заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 жовтня 1999 року, виданого ОСОБА_7 державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори за р.№4-312 являлися власниками ? частини житлового будинку АДРЕСА_1.19 вересня 2014 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 свою частку відповідно до договору дарування, посвідченого Філюк В.М., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу. На даний час ОСОБА_1 є одноособовим власником вищевказаного житлового будинку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своє власністю. Право власності є непорушним. Вказане також викладене у ч. 1 ст. 319 ЦК України та ст. 150 Житлового Кодексу України.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Будучи власниками вказаного будинку позивач позбавлена свого права на користування та володіння ним. Крім того, реєстрація відповідача в будинку позивача призводить до додаткових матеріальних витрат, перешкоджає їй оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг.

Враховуючи вище наведене суд вважає, що відповідач втратив право користуватись житловим будинком за адресою м. Рівне вул. Кармелюка, 6, власником якого є позивач, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 212 - 215, 218, 294, 296, 297 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні власністю і визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю в ньому понад один рік.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського

міського суду Сидорук Є. І.