ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5481/14-ц
Провадження № 2/210/1674/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" вересня 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - судді Чайкіної О.В.

при секретарі Куксенко О.В.

за участю сторін не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, без фіксування звукозаписувальним технічним засобом згідно ч.2 ст.197 ЦПК України цивільну справу за позовом Виконкому Дзержинської районної у місті ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу 18 лютого 2015 року ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги Виконкому Дзержинської районної у місті ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Наслідком розгляду вказаної справи стало визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_2 та зняття її з реєстраційного обліку.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 серпня 2015 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 18 лютого 2015 року скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Так, позивач, Виконком Дзержинської районної у місті ради, звернувся до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що згідно з діючим законодавством України, до компетенції органів місцевого самоврядування належить управління житловим фондом комунальної власності, питання розподілу та надання житла, що належить до комунальної власності, розташованого на території району, у тому числі кімнат у гуртожитках. Здійснюючи вказані повноваження, виконкомом Дзержинської районної у місті ради встановлено, що на реєстраційному обліку у кімнаті № 214 загальною площею 16,4 кв.м., жилою площею 11,8 кв.м., в гуртожитку в АДРЕСА_2, знаходиться ОСОБА_2, 1982 року народження. Вказаний гуртожиток перебуває в комунальній власності міста, обслуговується комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація № 8". Кімната не приватизована та не є приватною власністю відповідача. В листопаді 2013 року в гуртожитку створене об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Домнобудівників 2, корпус 2». ОСОБА_2 тривалий час (з 2001 року) у кімнаті фактично не мешкає, її місце перебування невідоме, будь-яка інформація про неї відсутня. Оплата за комунальні послуги по кімнаті не сплачується, що призводить до неякісного обслуговування житлового фонду та збільшення заборгованості за енергоресурси. Зазначені факти підтверджуються комісією у складі працівників КП "ЖЕО № 8". Враховуючи те, що ОСОБА_2 без поважних причин тривалий час, понад шість місяців, не мешкає у вищезазначеній кімнаті, позивач просить визнати її особою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В судовому засіданні представник позивача не була присутньою, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні не були присутніми, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на відмові у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Виконкому Дзержинської районної у місті ради не підлягають задоволенню.

Так, з довідки № 497 від 23.06.2014 року, виданої КП "ЖЕО № 8", вбачається, що ОСОБА_2, 1982 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4).

З поданого позивачем акту № 497/2 від 23.06.2014 року, складеного КП "ЖЕО № 8" вбачається, що ОСОБА_2 не мешкає в гуртожитку за вказаною адресою з 28.09.2001 року, тобто понад шість місяців. Заборгованість за житлово - комунальні послуги станом на 01.11.2013 року складає 2 108,40 грн. (а.с.6).

Так, позивач посилаючись на ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_2 та зняття її з реєстраційного обліку, так як вона понад встановлений законом термін без поважних причин не проживає в спірній кімнаті, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталася, обов'язки по сплаті комунальних послуг не несе.

Відповідач не визнала позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволеними про що зазначила у заяві про перегляд заочного рішення. В своїх запереченнях відповідач посилалась на те, що позивач навів суду неправдиві відомості про її тривале не проживання у виділеній їй в гуртожитку кімнаті без поважних причин та про не сплату нею комунальних послуг.

Так, згідно Ордера на житлову площу у гуртожитку від 29 вересня 2001 р. виданого по рішенню адміністрації профспілкового комітету Криворізького металургійного комбінату зазначена кімната за № 214 була надана відповідачу в користування за місцем її роботи (а.с.45).

З поданого відповідачем Акту мешканців будинку АДРЕСА_2 від 16 липня 2015 р., вбачається, що ОСОБА_2 дійсно проживає в гуртожитку у кімнаті № 214 з 2001 року по день складання акту, з проміжками часу з 2007 р. по 2013 р. (а.с.49).

Проміжок часу не проживання у зазначеній кімнаті відповідач пояснює поважністю причин, а саме тим, що дана кімната була надана їй у користування не повністю в одноосібне користування, а лише койко-місце в даній кімнаті, друге койко-місце в даній кімнаті надавалось іншим особам, які з 2001 року постійно змінювались. Так, у 2004 році друге койко-місце було надано в користування ОСОБА_5. З 2005 року у кожної з них з'явились сім'ї і кожна з них почала проживати разом із своїми чоловіками. В таких умовах, проживання в одній кімнаті у гуртожитку разом з чужою сім'єю для відповідача та її чоловіка стало неможливим, оскільки це суперечило б моралі та створювало б дискомфорт для всіх одночасно, так як загальна площа кімнати складає 16,4 квадратних метрів, житлова - 11,8 квадратних метрів.

У зв'язку із зазначеним, відповідач разом із своїм чоловіком у 2007 році переїхали проживати у квартиру свекрів за адресою: АДРЕСА_1, які погодились тимчасово допомогти ним з наданням житла, зважаючи на ті умови, що склались.

В кінці 2012 року ОСОБА_5 та її родині була надана окрема кімната за №301 в цьому ж гуртожитку, в зв'язку з чим відповідач разом із чоловіком повернулись проживати у гуртожиток і з початку 2013 року по сьогоднішній день постійно там мешкають.

За час тимчасового не проживання відповідачки у зазначеній кімнаті, її речі та ліжко залишалось у кімнаті, коли в неї виникали непорозуміння з чоловіком вона періодично проживала у гуртожитку, крім того вона регулярно відвідувала гуртожиток, намагаючись визначити з ОСОБА_5 порядок спільного проживання разом з нею та її сім'єю, крім того вона весь час несла витрати по утриманню своєї кімнати (койко-ліжко) і нею сплачувались комунальні платежі, що підтверджується відповідними квитанціями, останній платіж за кімнату нею здійснено у липні 2015 року.

Крім того, відповідач зазначила, що дана кімната була надана їй за місцем її роботи як працівнику що потребує житла, до сьогоднішнього дня її житлові потреби не змінилися, ані вона ані її чоловік у власності чи користуванні іншого житла не мають, а дана кімната є єдиним можливим місцем їх проживання.

Відповідно до ст. ст. 47-48 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст. 47 Житлового кодексу Української РСР, норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР право користування житловим приміщенням зберігається за відсутнім наймачем понад шість місяців у випадках, прямо передбачених діючим законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК).

У зв'язку з наведеним, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 своїми діями жодним чином не вказала на свою відмову від наданої їй кімнаті, користується та утримує її належним чином, причини її тимчасової відсутності є поважними, таким чином доводи позивача про визнання відповідача такою, що втратила право на користування даною кімнатою та зняття її з реєстраційного обліку у вказаній кімнаті, не знайшли свого підтвердження, а позовні вимоги є такими що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Судовий збір позивачем на стадії подання позову не сплачувався, оскільки він звільнений від його сплати, а тому судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. в рахунок компенсації витрат на сплату судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 7,10,11,59,60,215 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Виконкому Дзержинської районної у місті ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Судові витрати у виді судового збору в розмірі 243,60грн. віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подачі через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу апеляційної скарги на протязі десяти днів із дня його проголошення рішення, а особами, які не були присутні при його проголошенні у той же строк із дня отримання копії рішення.

Суддя: О. В. Чайкіна