УХВАЛА ІМЕНЕМ України
28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору поруки та додаткових договорів до нього припиненими, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2012 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання договору поруки та додаткових договорів до нього припиненими, в якому просив визнати припиненими договір поруки від 17 січня 2007 року № 87051, додаткові договори: від 07 червня 2007 року № 1, від 03 вересня 2007 року № 2 до договору поруки від 17 січня 2007 року № 87051, що були укладені між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3

У подальшому ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги та просив визнати припиненим договір поруки від 17 січня 2007 року № 87051 та додаткові договори до нього, укладені ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_3, з моменту підвищення процентної ставки, а саме: укладання додаткового договору до кредитного договору, тобто з 10 липня 2008 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_3 посилався на ч. 1 ст. 559 ЦК України та зазначав, що без погодження з ним додатковою угодою було внесено зміни до кредитного договору та збільшено процентну ставку за користування кредитом з 9,5 % до 14 % річних, внаслідок чого, на думку позивача, збільшився обсяг його відповідальності.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року, позов задоволено.

Визнано припиненими договір поруки від 17 січня 2007 року № 87051, додаткові договори: від 07 червня 2007 № 1, від 03 вересня 2007 року № 2 до договору поруки від 17 січня 2007 року № 87051, укладені між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, з моменту укладення додаткового договору від 10 липня 2008 року № 3 до договору про надання споживчого кредиту № 0.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом установлено, що 17 січня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17 січня 2007 року між відповідачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 87051.

Відповідно до п. п. 1.1, 3.2 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> договору <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2095/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> поруки, д <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2098/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>одаткового <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2099/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> договору <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2104/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> від 07 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2105/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> червня 2007 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2106/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>року № 1 та додатко <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2108/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>вого договору від 03 вересня 2007 року № 2 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2110/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>до договору поруки позивач поручився перед відповідачем за виконання позичальником усіх зобов′язань за кредитним договором на умовах, викладених в п. 1.2 договору поруки та додаткових договорах, зокрема: сума основного договору (кредитного договору) - 142 тис. доларів США, термін виконання основного зобов'язання - 14 січня 2028 року.

Додатковою угодою від 10 липня 2008 року № 3 до кредитного договору було внесено зміни, відповідно до яких було змінено п. 1.3.1 кредитного договору та збільшено процентну ставку за користування кредитом з 9,5 % річних до 14 % річних (а. с. 23).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що договір поруки від 17 січня 2007 року № 87051 та додаткові договори: від 07 червня 2007 року № 1 та від 03 вересня 2007 року № 2 слід вважати припиненими у зв'язку зі збільшенням основного зобов'язання без згоди поручителя, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Апеляційний суд погодився із наведеними висновками суду першої інстанції, вважаючи, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи, а підстави для скасування відсутні.

Однак з висновками апеляційного суду не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, ст. 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із матеріалів справи, зокрема доданих на обґрунтування апеляційної скарги, вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2011 року, докази скасування якого в матеріалах справи відсутні, на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стягнуто в солідарному порядку 1 360 145 грн заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Між тим, звертаючись до суду за захистом, позивач не посилався на невизнання банком його права, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення поруки, приховавши існування обставин (судового рішення про солідарне стягнення), правова оцінка яких має істотне значення для вирішення питання про порушення прав позивача та наявності підстав для їх захисту.

Установлена судовим рішенням від 22 листопада 2011 року сукупність обставин для покладення на ОСОБА_3 як поручителя солідарної відповідальності за повернення кредиту є преюдиційною та виключає можливість їх спростування в даному спорі, якщо судове рішення набуло законної сили та підлягає виконанню.

На зазначене апеляційний суд уваги не звернув, доводів апеляційної скарги належним чином не перевірив, рішенню Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2011 року оцінки не надав та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Оскільки на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК апеляційний суд у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини й факти, що спростовують такі доводи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду м. Києва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

Д.О. Остапчук