Справа № 367/2959/14 Головуючий у І інстанції Кухленко Д.С.
Провадження № 22-ц/780/2038/15 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 29 07.05.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

07 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 суму завданої підприємству матеріальної шкоди у розмірі 8 211,56 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що наказом (розпорядженням) №547/ос від 13.03.2013 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_2, який працював на посаді провідника пасажирських вагонів на ЛНП (цех 3), був звільнений з роботи за згодою сторін.

27.02.2013 року при перевірці поїзда №41 сполученням Київ-Москва ревізорами ВАТ «Российские железные дороги» на дільниці Калуга-Брянськ у вагоні №5/11628, який обслуговував провідник пасажирських вагонів відокремленого підрозділу Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-західна залізниця» ОСОБА_2, виявлено перевезення пасажирами 270 кг. неоплачуваного надлишкового багажу.

За допущений провідником ОСОБА_2 факт перевезення пасажирами 270 кг. неоплачуваного надлишкового багажу по території ВАТ «РЖД», останньою виставлено перед Південно-Західною залізницею рахунок від 14.03.2013 року №54 на суму 1 200,00 швейцарських франків.

На виконання угоди ДТГО «Південно-західна залізниця» сплачено рахунок ВАТ «РЖД» від 14.03.2013 року №54 на суму 1 200,00 швейцарських франків, що станом на 12.06.2013 року становило 9 942,63 грн.

Відповідно до поданої ОСОБА_2 заяви, з нього на відшкодування завданої ним шкоди утримано кошти в розмірі 1731,07 грн.

Оскільки між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідач зобов'язаний відшкодувати частину невідшкодованої ним шкоди у розмірі 8 211 грн. 56 коп., про що і просив позивач в позовній заяві.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» подало на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповноту з'ясування обставин справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.02.2013 року при перевірці поїзда №41 сполученням Київ-Москва ревізорами ВАТ «Российские железные дороги» на дільниці Калуга-Брянськ у вагоні №5/11628, який обслуговував провідник пасажирських вагонів відокремленого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-західної залізниці» ОСОБА_2, виявлено перевезення пасажирами 270 кг. неоплачуваного надлишкового багажу (а.с.12-13).

За допущений провідником ОСОБА_2 факт перевезення пасажирами 270 кг. неоплачуваного надлишкового багажу по території ВАТ «РЖД», останньою виставлено перед Південно-Західною залізницею рахунок на суму 1 200,00 швейцарських франків (а.с.22).

На виконання угоди ДТГО «Південно-західна залізниця» сплачено рахунок ВАТ «РЖД» від 14.03.2013 року №54 на суму 1 200,00 швейцарських франків, що станом на 12.06.2013 року становило 9 942,63 грн. (а.с.21).

Відповідно до п. 12. Контракту з працівником № 893 від 14.07.2008 року (а.с.17-20), укладеного між сторонами, за невиконання чи неналежне виконання обов'язків, передбачених контрактом, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та контракту.

У відповідності до типового договору про індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_2 бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення цілісності довірених йому підприємством, установою, організацією матеріальних цінностей.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що контрактом, укладеним між сторонами, та типовим договором про індивідуальну матеріальну відповідальність, не передбачено обов»язку працівника відшкодовувати збитки за перевезення неоплачуваного багажу, а також з пропуску позивачем річного строку позовної давності щодо вимог власника про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, відповідно до ст. 233 КЗпП України.

Однак з вищенаведеними висновками суду в повній мірі погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року № 14, за правилами ст.132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Відповідно до підпунктів 8, 24 п.12 посадової інструкції провідника ОСОБА_2, працівник несе відповідальність за перевезення безквиткових пасажирів, а також за порушення фінансової дисципліни.

Факт порушення ОСОБА_2 покладених на нього згідно контракту посадових обов»язків, як і факт понесення ДТГО «Південно-Західна залізниця» викликаних внаслідок порушення відповідачем трудових обов»язків грошових виплат, підтверджується наявними в справі письмовими доказами, в зв»язку з чим колегія суддів не може погодитися з висновком суду про відсутність підстав для відшкодування ОСОБА_2 коштів, сплачених ДТГО «Південно-Західна залізниця» ВАТ «РЖД».

При цьому колегія суддів вважає, що задоволенню вимоги позивача підлягають лише в частині стягнення на його користь з відповідача шкоди в розмірі середнього місячного заробітку останнього, який згідно наданої позивачем довідки становить 3521 грн. 79 коп. Посилання позивача на стягнення шкоди в повному розмірі на підставі укладеного з відповідачем договору про повну індивідуальну відповідальність, є необґрунтованими, оскільки згідно умов останнього повна матеріальна відповідальність передбачена за незбереження матеріальних цінностей, належних підприємству, довірених ним відповідачу, а в даній справі відповідач порушив покладені на нього обов»язки по перевезенню пасажирів та їхнього багажу, що не призвело до втрати довірених йому матеріальних цінностей, належних ДТГО «Південно-Західна залізниця».

Разом з тим, згідно п. 10 Постанови Пленуму зазначено, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу стало відомо про шкоду, заподіяну відповідачем, в лютому 2013 року, що підтверджується протоколом оперативної наради засідання по розгляду порушень посадових обов»язків та трудової дисципліни працівниками Вагонної дільниці станції Київ-пасажирський ПЗЗ від 28.02.2013 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.8).

Таким чином, виходячи зі встановленого ст. 233 КЗпП річного строку позовної давності, позивач мав право подати позовну заяву про відшкодування шкоди до 28.02.2014 року, натомість подав її 27.05.2014 року (а.с.2), пропустивши встановлений законом строк звернення з позовом до суду.

Оскільки позивачем, як власником, пропущено річний строк звернення до суду з вимогою про відшкодування шкоди, завданої відповідачем, як працівником, і позивач не просить суд про поновлення цього строку, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні його позовних вимог.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що суд першої інстанції припустився помилки, відмовивши у задоволенні позову за відсутністю правових підстав для цього та в зв»язку з пропуском строків позовної давності, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строків звернення з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського Київської області від 24 грудня 2014 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :