Ухвала

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітня 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 15 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № DNU0GA08661557. На забезпечення виконання зобов'язань боржника за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки від 15 листопада 2007 року, за умовами якого в іпотеку передано будинок № АДРЕСА_1.

В результаті неналежного виконання боржником її кредитних зобов'язань у неї утворилася кредитна заборгованість на суму у розмірі 103289,13 доларів США, у зв'язку з чим за умовами іпотечного договору та чинного законодавства у банку з'явилось право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу цього предмета іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2014 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року змінено рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2014 року в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково, звернуто стягнення на будинок АДРЕСА_1, загальною площею 54,30 кв. м, житловою площею 30 кв. м та земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, площею 1004 кв. м, які належать ОСОБА_4, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, в рахунок сплати боргу за кредитним договором № DNUOGA08661557 від 15 листопада 2007 року укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, яка станом на 10 квітня 2014 року складається 103 289, 13 дол. США. Початкову ціну предмету іпотеки для подальшої реалізації встановлено 274 215 грн. Відповідно до Закону України від 07 червня 2014 року № 1304 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконання рішення зупинено протягом дії цього Закону. В задоволенні позовних вимог про виселення відмовлено. Вирішено питання по стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року в частині задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та залишити в силі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2014 року в частині відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що мораторій на стягнення майна як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Відповідно до ст.ст. 525 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843594/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 526 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 530 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843599/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 629 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843702/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ст.ст. 572 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843642/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 575 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843645/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_20/ed_2014_10_30/pravo1/T265400.html?pravo=1> або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_42/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадян України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метра для квартири та 250 кв. метра для житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, загальна площа будинку 54,3 кв. метри, в будинку проживає ОСОБА_4, її донька ОСОБА_5, онука ОСОБА_6 11 жовтня 1997 року інвалід дитинства та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 63 - 67). Іншого житла вони не мають, що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру (а. с. 148 - 151).

Відповідно до правової позиції викладеній у Постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-333цс15 мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлених Законом України «Про мораторій» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2007_02_22/pravo1/T07_700.html?pravo=1>, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Відповідно до змісту ст. 40 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_260/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> та ч. 3 ст. 109 ЖК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_470/ed_2015_02_12/pravo1/KD0003.html?pravo=1> після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання ці вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_470/ed_2015_02_12/pravo1/KD0003.html?pravo=1> громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при звільненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відмовляючи в частині позовних вимог про виселення, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачі не можуть бути виселені з будинку без надання іншого житлового приміщення, оскільки будинок, який наданий ОСОБА_4 за договором іпотеки як забезпечення кредитних зобов'язань, належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12 грудня 1987 року.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року.

Доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 <nau://ukr/1618-15|st332> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова

Ю.Г. Іваненко