АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/7208/15 Головуючий 1 інстанції - Сиротников Р.Є.
Справа № 2-9882/10 Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія - право власності
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерної компанії «Харківобленерго» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, у якому просив визнати за ним право власності на самовільно побудований житловий будинок літ.»М-2» з відповідними надвірними будівлями по АДРЕСА_1, загальною площею 463,1 кв.м., житловою площею 236,4 кв.м.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він на підставі нотаріально посвідченого та зареєстрованого у встановленому порядку договору купівлі-продажу від 24.07.2007 року є власником домоволодіння АДРЕСА_1. В процесі експлуатації вказаного будинку та з метою покращення умов для проживання ним самовільно та за власні кошти здійснено його реконструкцію та будівництво, без розробки проекту та отримання дозволу на початок будівельних робіт, яка, на думку позивача та відповідно до технічного висновку, виконаного на його замовлення ТОВ «НТК Енерго-Тайм», визнана такою, що знаходиться в задовільному стані, який забезпечує несучу здатність, необхідну для подальшої експлуатації. БТІ видало технічний паспорт. Однак, у зв'язку з тим, що будівництво було проведене без належного дозволу, та у зв'язку з відмовою відповідача видати правовстановлюючі документи на самочинно здійснену реконструкцію, він вимушений звернутися до суду. Під час здійснення реконструкції права та охоронювані законом інтереси інших осіб порушено не було, про що свідчить відсутність будь-яких скарг або заяв з приводу здійсненої реконструкції.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на відсутність доказів виконання позивачем вимог «Порядку вирішення питань, пов'язаних із самочинним будівництвом», у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано право власності на житловий будинок у літ.»М-2» з відповідними надвірними будівлями по АДРЕСА_1, загальною площею 463,1 кв.м., житловою площею 236,4 кв.м.

18.09 2015 року Акціонерна компанія «Харківобленерго» звернулась з апеляційною скаргою на вказане рішення, в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процессуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду. Зазначає, що вказане рішення безпосередньо стосується прав та обов'язків АК «Харківобленерго», як власника високовольтної повітряної лінії електропередачі 110 кВ «Барабашова - ХЕЛЗ-Поршень - СІМ", інвентарний № 505660. Будівля по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 розташована в межах охоронної зони, що забороняється нормами діючого законодавства. Указана лінія була побудована в 1964 році, що підтверджується інвентарною карткою. Позивач не звертався до АК «Харківобленерго» за погодженням будівництва та до компетентного державного органу про прийняття об'єкта будівництва (прибудови) до експлуатації. Суд не встановив чи була відмова у такому прийнятті. Вважає, що розташування вищевказаного об'єкта, зведеного позивачем в охоронній зоні повітряної лінії скаржника, порушує законні інтереси АК «Харківобленерго», а саме: унеможливлює нормальні умови експлуатації ним повітряної лінії та її належного технічного обслуговування, що загрожує припиненням електропостачання великій кількості побутових та промислових споживачів, створює загрозу безпеці населення.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Судова колегія вважає , що рішення районного суду винесено при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи; не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи; судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинно побудований будинок, суд першої інстанції посилаючись на ст. ст. 319, ч.2 ст.328, 392 ЦК України, ч.І ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» №1952-IV від 01.07.2004р., виходив з того, що позивач довів законність та правомірність підстав розміщення на своїй земельній ділянці по АДРЕСА_1 житлового будинку з надвірними будівлями.

Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, так як він не є обґрунтованим, не відповідає вимогам закону.

Позивач не заперечував, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 побудував самовільно, без належно оформленої технічної документації .

Згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворене майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна).

На підставі ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника ( користувача) суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2"2 вересня 2004 р. N 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Суд не врахував зазначених вимог закону та не встановив факту прийняття спірного майна до експлуатації в установленому законодавством порядку та наявності в позивача належно затвердженого проекту будівництва та підстав звернення його з позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

У разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Згідно із н. б п.п. 1 ч.І ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про архітектурну діяльність», державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання ( ч.1 ст. 15 ЦК, ч.1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Саме така позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.9 Постанови від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Обов'язковою передумовою виникнення права на звернення до суду з позовною заявою є наявність спору між особами, визначеними у позовній заяві як позивачі та відповідачі, наявність порушеного або оспорюваного права (законного інтересу) з точки зору норм процесуального права.

Суд першої інстанції не перевірив чи звертався позивач до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. На вказане звертається увага в п.12 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)»

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що позивач не мав документів, які б дозволяли йому здійснювати будівництво.

Відповідно до роз'яснень наданих в п.11 вказаної Постанови суд має звертати увагу на те, що відповідно до статті 32 Закону № 3038-VІ віднесення будівництва до категорії складності об'єктів будівництва здійснюється проектною організацією і замовником; від зазначеної категорії залежить склад дозвільної документації (статті 26-31 зазначеного Закону), необхідної для початку будівництва. Вирішуючи справу, суд має розмежовувати підстави початку підготовчих та будівельних робіт, які, крім статей 34 і 35 Закону України № 3038-VІ, регулюються також постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 "Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт", та звертати увагу на те, що для початку будівельних робіт достатньо направлення повідомлення або декларації до територіального органу державної архітектурно-будівельної інспекції з урахуванням категорії складності об'єктів будівництва. Крім того, суд повинен мати на увазі те, що пунктом 9 Прикінцевих положень Закону № 3038-VІ визначено спрощений порядок прийняття до експлуатації збудованих до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них тощо, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт і заяви про прийняття яких подаються до 31 грудня 2012 року.»

Позивач при проведенні самочинного будівництва не повідомив органи у сфері контролю за містобудуванням про характер свого будівництва.

Крім того, згідно з п. б ч. 1 ст. 112 Земельного кодексу України охоронні зони створюються вздовж ліній зв'язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об'єкти.

Відповідно до пункту 5 «Правил охорони електричних мереж», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.04.1997 №209 передбачено, що охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередачі у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстань 20 метрів для повітряних ліній 110 кВ.

Згідно з п. 8 «Правил охорони електричних мереж», затверджених постановою КМ України за №209 від 04.03.1997 (далі Правила), за яким в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв забороняється виконувати будь-які дії, що можуть порушити нормальну роботу електричних мереж, спричинити їх пошкодження або нещасні випадки, а саме: будувати житлові, громадські та дачні будинки.

Відповідно до п. 9 «Правил охорони електричних мереж» у межах охоронних зон повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв без письмової згоди енергопідприємств, у віданні яких перебувають ці мережі, а також без присутності їх представника, забороняється будівництво, реконструкцію, капітальний ремонт будівель і споруд.

Згідно з п. 8.23* нормативного документа «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**», затвердженого наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 № 44 використання земельних ділянок в охоронних і санітарно-захисних зонах електричних мереж повинно бути письмово узгоджене з власниками цих мереж, державними органами пожежної охорони та санітарного нагляду (абз. 3). В охоронних і санітарно-захисних зонах електричних мереж забороняється будувати житлові, громадські та дачні будинки (абз. 4).

Відповідно до ч. З, 5 ст. 32 Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон електричних об'єктів" від 09.07.2010 № 2480- VI у межах охоронних зон об'єктів енергетики забороняється будувати житлові будинки, будинки громадського призначення; розміщувати споруди іншого призначення на меншій відстані від елементів електричних мереж, ніж встановлено нормами. Власникам і користувачам земельних ділянок, фізичним та юридичним особам у межах спеціальних зон об'єктів енергетики без письмової згоди підприємств енергетики, у віданні яких перебувають ці мережі, а також без присутності їх представника забороняється виконувати земляні, будівельні та інші роботи, що можуть призвести до порушення безаварійного функціонування об'єктів електричних мереж.

Позивач збудував житловий будинок по АДРЕСА_1 з порушенням зазначених вище норм - в охоронній зоні ПЛ 110 кВ «Барабашова - ХЕЛЗ -Поршень - СІМ», а саме: в межах опор № 27- 28, на відстані 17,5 м до крайнього проводу по горизонталі при проектуванні його на землю. Вказане підтверджується Актом обстеження електричної мережі №13 від 20.03.2014 року( а. с. 83).

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про електроенергетику" від 16.10.1997 № 575/97-ВР порушення Правил є правопорушенням в електроенергетиці та тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність.

У листі від 26.11.2013 № 4085/0/27-13 Управлінням містобудування та архітектури Виконавчого комітету Харківської міської ради зазначено, що проектна документація на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 в Управлінні містобудування та архітектури не зареєстрована. Містобудівні умови та обмеження або будівельний паспорт забудови земельної ділянки не надавалися. Аналогічна інформація міститься від 29.11.2013 № 7/20-7702 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області.

При розгляді справи в суді першої інстанції Харківська міська рада позовну заяву ОСОБА_1 не визнавала, посилаючись на відсутність доказів виконання вимог "Порядку вирішення питань, повязаних із самочинним будівництвом", затвердженого у новій редакції рішення XI сесії Харківської міської ради IV скликання від 28.09.2005 р. № 188/05, у зв'язку чим просила у задоволенні позову відмовити. Але рішення районного суду Харківська міська рада не оскаржила в апеляційному порядку.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 не довів законність та правомірність підстав розміщення на земельній ділянці по АДРЕСА_1 житлового будинку з надвірними будівлями, не надав належним чином оформлену документацію з землеустрою з встановленими обмеженнями.

Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Розташування вищевказаного об'єкта, зведеного позивачем в охоронній зоні повітряної лінії скаржника, порушує його законні інтереси, а саме: унеможливлює нормальні умови експлуатації ним повітряної лінії та її належного технічного обслуговування, що загрожує припиненням електропостачання великій кількості побутових та промислових споживачів, створює загрозу безпеці населення.

В зв»язку з наведеним матеріали справи свідчать, що Позивач не звертався до АК «Харківобленерго» за погодженням будівництва та не звертався до компетентного державного органу про прийняття об'єкта будівництва (прибудови) до експлуатації. Відмови у такому прийнятті матеріали справи не містять.

За таких обставин позивач ОСОБА_1 побудував житловий будинок з надвірними будівлями літ. «М-2» по АДРЕСА_1 з порушенням вищезазначених норм.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, суд першої першої інстанції дійшов не вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Виходячи з наведеного колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.2 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерної компанії «Харківобленерго» задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2010 року скасувати, постановити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок літ.»М-2» з відповідними надвірними будівлями по АДРЕСА_1, загальною площею 463,1 кв.м., житловою площею 236,4 кв.м.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: