АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4868/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/135/К/15 Папарига В.А.
Категорія - 27 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - Подолінного Романа Георгійовича,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 18 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ "ПриватБанк"), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором укладеного 23.07.2007 року.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що 23.07.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 7 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак відповідач своєчасно платежі не вносила, внаслідок чого станом на 30 квітня 2014 року утворився борг у сумі 18569,62грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

У вересні 2014 року ОСОБА_4, звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування якого вказала, що укладений між нею та позивачем кредитний договір суперечить п.9 Положення Національного банку України "Про кредитування", ч.2 ст. 180 ГК України, ч.3 ст. 6, ч.2 ст.7, ч.ч.1,4 ст. 203, ст. 328, ч.1 ст. 338 ЦК України, а його умови є несправедливими відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Крім того зазначила, що з 2005 року з нею відбувалася низка надзвичайних подій, пов'язаних з її трудовою діяльністю та протиправними діями керівництва підприємства, де вона працювала, в результаті чого вона була звільнена з роботи, тому звернення до Банку за отриманням кредиту, а в подальшому і не сплата заборгованості були вимушені і не залежали від її волі. Уточнивши та доповнивши позовні вимоги просили суд постановити рішення яким визнати недійсним договір № б/н від 23.07.2007 року, як такий що суперечить актам діючого законодавства, порушення істотних умов договору.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 14 жовтня 2014 року вказані позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2014 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ"ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 23.07.2007 року в розмірі 17447,26 грн. а також судовий збір у сумі 243,60 грн. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ"ПриватБанк" відмовлено.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним-відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити поданий нею зустрічний позов та відмовити у задоволенні заявленого до неї ПАТ КБ "ПриватБанк" позову.

Так суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що порушення покладені на відповідача в результаті неналежного виконання останньою умов кредитного договору сталися внаслідок непереборної сили - надзвичайних за своїм характером подій, шкідливі наслідки яких ОСОБА_4 не могла жодним чином відвернути чи передбачити. Це насамперед стосується подій, які пов'язані з її трудовою діяльністю та протиправними діями керівництва підприємства, де вона працювала, в результаті чого вона була звільнена з роботи. Тому звернення до Банку за отриманням кредиту, а в подальшому і не сплата заборгованості були вимушені і не залежали від її волі.

Суд першої інстанції проігнорував чисельні порушення умов кредитного договору №б/н від 23.07.2007 року, нормам чинного законодавства, таким як Закону України "Про захист прав споживачів", Положення Національного банку України "Про кредитування", правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупності вартості кредиту тощо.

Крім того суд не застосував строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), про застосування якого відповідач наголошувала під час судового засідання. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові, відповідно до п.4 ст.267 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду, що переглядається відповідає в повній мірі.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_4 був укладений договір № б/н шляхом написання заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг. Своїм підписом ОСОБА_4 підтвердила, що ознайомлена та погоджується із вказаними складовими укладеного договору.

Відповідно до умов договору, ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний договір складають заява, підписана відповідачем, Умови надання і правила банківських послуг, Пам'ятка клієнта та Тарифи Банку.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевиплаті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу про закінчення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Звертаючись до суду з позовною заявою ПАТ КБ "Приватбанк" вказував на те, що ОСОБА_4 зобов'язання за договором № б/н від 23.07.2007 року належним чином не виконала і станом на 30 квітня 2014 року має заборгованість у розмірі 18569,62 грн., яка складається з наступного:

-9 146,70 грн. - заборгованість по кредиту;

-6379,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1920,87 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 250 грн. - штрафу (фіксована частина);

- 872,36 грн.- штрафу (процентна ставка).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 17447,26 грн., суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог, щодо нарахуванням банком заборгованості відповідно до умов договору, а також з непогашення боргу відповідачем в добровільному порядку та застосував спеціальну позовну позовної давність до вимог про стягнення неустойки (пені штрафу).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволенні зустрічного позову, оскільки кредитний договір укладено сторонами добровільно, а викладені в ньому умови не заборонені діючим законодавством України, не суперечать Конституції і Законам України, а також загально-правовим засадам.

Колегія суду погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Так, спір між сторонами виник з приводу відповідності кредитного договору №б/н від 23.07.2007р. вимогам діючого цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України визначено основні критерії чинності правочину й зазначено зокрема, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підписуючи заяву позичальника 23 липня 2007 року, сторони домовилися про набуття, зміну або припинення своїх прав та обов'язків, закріпивши їх в договорі. (а.с. 9).

Оскільки, відповідно до принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України), сторони договору на власний розсуд визначають його зміст і формулюють його конкретні умови, якщо тільки зміст якої-небудь умови імперативно не визначений законом чи іншими правовими актами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним укладеного між сторонами кредитного договору.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на настання непереборних обставин, які стали на заваді виконання нею умов кредитного договору колегія суддів відхиляє, з враховуючи наступне.

Відповідач не довела недійсність кредитного договору, укладеного між нею та позивачем, який виконувався. Так Банк надав грошові кошти у розмірі визначеному договором а друга сторона - відповідач ОСОБА_4 користується кредитними коштами, однак при цьому не в повному обсязі виконує взяті на себе зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору №б/н від 23.07.2007 року.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно визнав обґрунтованими вимоги Банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 у сумі 17 447,26 грн., застосувавши спеціальний строк позовної давності до штрафних санкцій, відмовивши Банку у задоволені прозову в цій частині.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про незаконність рішення суду, у зв'язку із незастосуванням судом першої інстанції спеціального строку позовної давності в один рік, до вимог про стягнення пені та штрафів, ОСОБА_4 не звернула уваги на те, що суд першої інстанції в задоволені позову Банку в цій частині відмовив. Банк рішення суду першої інстанції не оскаржує, а отже зазначені доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції, дослідивши всі докази по справі, встановив, що при укладенні договору сторонами було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, що підтверджується власноруч підписаним та скріпленим печаткою кредитним договором, правочин був спрямований на отримання кредиту, з його подальшим погашенням, згідно умов договору.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем по справі ОСОБА_4, що вона має заборгованість перед банком.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4, в своїй заяві суду першої інстанції просить суд визнати укладений кредитний договір недійсним, в той же час просить застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволені позову Банку саме з цієї підстави. (а.с. 31)

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги про те, що Банком було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, процентів та комісії, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п.5.2, 5.3 Умов та правил надання банківських послуг (надалі - Умов) погашення кредиту - поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівкою або у безготівковому порядку із подальшим зарахуванням їх Банком на картрахунок держателя, а також договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Строк та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками із встановленим обов'язковим мінімальним платежом наведений у Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Обов'язковий платіж включає плату за користування кредитом, передбаченому Тарифами і частину заборгованості за кредитом.

Пам'яткою, наданою суду апеляційної інстанції, передбачені тарифи, визначені умови, обставини, щодо порядку погашення кредиту: строку, розміру, складових щомісячного зобов'язання ОСОБА_4

Апеляційним судом перевірено строк дії картки, та встановлено, що картка "Універсальна" за НОМЕР_1 яка була видана ОСОБА_4 при укладені кредитного договору №б/н від 23.07.2007 року, на час ухвалення рішення, відповідно до п.п.п3.11, 3.13 розділу 2 Умов - дійсна.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі "місяць".

Так, із виписки по рахунках боржника, за весь час дії картки, вбачаються дії боржника по подовженню умов дії картки: не надходження заяви держателя про закриття картрахунку, наявність грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій, крім того дотримані інші умови продовження строку дії картки, передбачені договором.

Крім того сторони не заперечували, в суді апеляційної інстанції про дію картки, не надавали доказів, які б спростували цю обставину.

Відповідно до змісту позову відповідач отримала кредит 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно особового рахунку боржника, прострочена заборгованість виникла 31.07.2012 року. Як встановлено матеріалами справи та не заперечувалось сторонами в суді апеляційної інстанції останні платіж за договором ОСОБА_4 здійснила 10.08.2012 року. До суду з позовом про стягнення заборгованості Банк звернувся 30.07.2014 року. Таким чином строк позовної давності про стягнення заборгованості за кредитом, процентами та комісією не пропущено, а отже відсутні правові підстави для відмови у задоволення позову Банку про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 17447,26 грн.

Відповідно до розрахунку Банку, з яким погодився суд першої інстанції, заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.07.2007 року складає - 17447,26 грн, з яких: заборгованість з акредитом-9146,70грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 6379,69грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 1920,87 грн.

Відповідач, в порушення вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, не спростувала розмір заборгованості, як і не надала доказів на його спростування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: