АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Соколової В.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно за законом, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 р. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх вимог зазначали, що вони є братом та сестрами по матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1., та спадкоємцями другої черги спадкодавця ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є однією і тією ж особою (їх матір'ю), а ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_5 та їх сестрою по матері, яка проживала спільно з ОСОБА_5 в належній їм на праві власності квартирі АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що після смерті матері ОСОБА_6 фактично прийняла спадщину, позивачі просили встановити зазначені юридичні факти та визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.10.2013 р. задоволено заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про залишення їх позовних вимог без розгляду.

Справа № 2/756/5098/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3454/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнень, просила визнати рівними розмір часток ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як співвласників квартири АДРЕСА_1; встановити факт прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. та набуття ОСОБА_6 в порядку спадкування права власності на Ѕ частку зазначеної квартири; встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6, яка померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім'єю протягом травня 2006 року - квітня 2008 року за адресою: АДРЕСА_2 та протягом квітня 2008 року - 28 лютого 2012 року за адресою: АДРЕСА_1, а також визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.11.2014 р. зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа : Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно залишено без розгляду з підстав, передбачених ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила зазначену ухвалу скасувати, а справу направити на розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зазначала, що постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність її повторної неявки в судове засідання без поважних причин, чим фактично позбавив її права на судовий захист, гарантованих ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В судове засідання ОСОБА_1, її представник, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та представник Головного управління юстиції у м. Києві не з'явилися, про час та місце розгляду справи зазначені особи були повідомлені належно, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Залишаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що вона як позивач за зустрічним позовом, 23.09.2014 р. та повторно 07.11.2014 р. не з'явилася в судове засідання, про розгляд справи була повідомлена належним чином.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився у судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

З матеріалів справи убачається, що повістку про виклик до суду на судове засідання призначене на 23.09.2014 ОСОБА_1 отримала 16.09.2014 р.

22.09.2014 р. ОСОБА_1 надіслала на адресу електронне повідомлення про те, що вона не може з'явитися в судове засідання у зв'язку з хворобою. Суд задовольнив зазначене клопотання, у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 07.11.2014 р.

Повістку про виклик на судове засідання на 07.11.2014 р. ОСОБА_1 отримала 22.10.2014 р., що підтверджується наявним у матеріалах справи зворотним повідомленням. В судове засідання вона та її представник не з'явилися, а тому неявка ОСОБА_1 в судове засідання на 07.11.2014 р. є повторною. Доказів про поважність причин неявки суду не надала.

За змістом ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов'язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених статтями ст.ст. 27, 29 ЦПК України, але зобов'язана здійснювати їх добросовісно (ч.3 ст.27 цього Кодексу).

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник повторно не з'явилися в судове засідання, доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не наддали, і не подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. У такий спосіб позивач виявив своє ставлення до захисту своїх інтересів за зустрічним позовом, а тому суд першої інстанції правильно застосував положення ч.3 ст.169, п.3.ч.1 ст.207 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, посилання в апеляційній скарзі на те, що суд позбавив ОСОБА_1 права на судовий захист, гарантований ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є безпідставними.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Крім того, залишення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду не позбавляє її права на повторне звернення до суду з аналогічними вимогами.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді:

.