АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/1242/2015 Головуючий у І інстанції - Українець В.В.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 12 вересня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житлом та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, третя особа Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житлом та виселення.

Свої позовні вимоги Товариство обґрунтовувало тим, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 січня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належала ОСОБА_2 на праві власності. На даний час відповідачі продовжують мешкати в квартирі, на яку звернено стягнення, що унеможливлює виконання рішення суду. 22 січня 2014 року, з урахуванням вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України, відповідачам надіслано вимоги про звільнення житлового приміщення, що були ними отримані, проте в добровільному порядку не виконані. За таких обставин позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 12 вересня 2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах якої діє ОСОБА_5, такими, що втратили право користування жилими приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 у мі. Києві, та виселено зазначених осіб із даної квартири.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу з підстав та доводів, наведених в ній.

Представник Банку проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ТОВ «Енерго-Альянс» укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 405/130/07 зі змінами, внесеними в зазначений договір згідно договору про внесення змін від 26 червня 2008 року та додатковою угодою № 1 від 01 червня 2009 року (а.с.8-14).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 16 жовтня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 04/1-767 від 16 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі за № 5122у, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею - 58,4 кв. м, житловою площею 41,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності (а.с. 15-18).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 січня 2013 року встановлено, що банк виконав взяті на себе зобов'язання та надав позичальнику грошові кошти на загальну суму 490 000 грн., проте позичальник повернув лише 196 000 грн., у зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 550 602 грн. 17 коп. Зазначеним рішення суду звернуто стягнення на предмет іпотеки: чотирикімнатну квартиру НОМЕР_1 загальною площею - 58,4 кв. м, житловою площею 41,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, укладеного 01 липня 1997 року та зареєстрованого того ж дня Київською Універсальною біржею за № С9063/6179, право власності зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 04 червня 1997 року та записано в реєстровій книзі за № 3556, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження із початкової ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та за рахунок вказаного майна задоволено вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії № 405/130/07 від 16 жовтня 2007 року в розмірі 550 602 грн. 17 коп. (а.с. 22-30).

Постановою державного виконавця відділу виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві Мельниченка В.С. від 09 квітня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-6291/12, виданого 03 квітня 2013 року Солом'янським районним судом м. Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 31).

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

На підставі до роз»яснень, що містяться в п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як убачається з довідок форми № 3 від 27 квітня 2012 року за № 840 та від 20 червня 2014 року № за 1260, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: власник ОСОБА_2, ОСОБА_3 (чоловік), ОСОБА_5 (дочка), ОСОБА_4 (дочка) та ОСОБА_6 (онука) (а.с. 32, 164).

Відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку», Банк 22 січня 2014 року надіслав відповідачам вимоги про добровільне звільнення зазначеної квартири, що підтверджується описами вкладення у цінні листи та квитанціями поштового відділення (а.с. 33-42), які 28 січня 2014 року були вручені відповідачам (а.с. 43-47), проте в місячний строк з дня отримання зазначених вимог квартиру не звільнено.

Оскільки після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідачі продовжують проживати в спірній квартири, не мають наміру виселятися, а Банком дотримано процедури, визначеної законом щодо направлення письмової вимоги про виселення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги про виселення відповідачів підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, посилання в апеляційної скарзі на те, що відсутні підстави для виселення відповідачів з квартири без надання іншого житла, не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника, наслідком якого є втрата права користування житловим приміщенням.

Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, тому припинення права власності на квартиру припиняє і право членів його сім'ї на користування цією квартирою.

Перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом за членами сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника законом не передбачено.

Оскільки право власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру припинено в зв'язку зі зверненням стягнення на це житлове приміщення, тому правомочність користування квартирою, яка нерозривно пов'язана з власністю, є також припиненою.

Також є припиненим і право користування зазначеною квартирою інших відповідачів - членів сім'ї ОСОБА_2, оскільки воно є похідним від права колишнього власника житла - ОСОБА_2

Суд першої інстанції повно та всебічно з»ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про доведеність позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», визнавши відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилими приміщенням та виселивши зазначених осіб із даної квартири.

Під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що даним рішенням порушено житлові права малолітньої дитини ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, оскільки дитина не є власником квартири і її реєстрація була проведена 17.11.2009 р., тобто після укладення іпотечного договору, що є порушенням умов договору та Закону України «Про іпотеку».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 12 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: