Ухвала

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, зазначаючи, що є власницею 14/25 частини будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Власником інших 11/25 частини будинку була її мати ОСОБА_6, яка померла у 2005 році. Частина будинку, яка є спадковим майном, не переоформлена в зв'язку із скрутним матеріальним становищем та проблемами сімейного характеру. На теперішній час у належному їй будинку зареєстровані та проживають, крім неї, ОСОБА_3 - донька, ОСОБА_7 - онука, ОСОБА_4 - зять, ОСОБА_5 - донька. Крім того, в належному їй будинку проживають без реєстрації відповідач ОСОБА_2 який є її зятем, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - онуки.

ОСОБА_1 зазначала, що в липні 2014 року ОСОБА_2 вигнав її з будинку разом з молодшою донькою ОСОБА_3, у зв'язку з чим вона зверталася до Кіровоградського міського відділу УМВС України в Кіровоградській області.

ОСОБА_1 зазначала, що в належному їй будинку ОСОБА_2 проживає без правових підстав, не є членом її сім'ї та не має права користуватися її житловим приміщенням, жодної згоди на його проживання вона не надавала, у зв'язку з цим нею була надіслана лист-вимога звільнити належний їй на праві власності будинок, однак відповідач не звільнив будинок. Вона не може розпорядитися та користуватися своїм майном у зв'язку з тим, що за вказаною адресою проживає відповідач, який не допускає її до житла, погрожує їй.

Просила суд усунути їй перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_2, виселивши з нього ОСОБА_2

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 27 травня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2 із будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, дійшов висновку, що відповідач вселився до належного позивачеві житлового будинку з її згоди, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення певних перешкод у реалізації права власності останньої на належний їй житловий будинок з боку ОСОБА_2 та відсутності в матеріалах справи протиправності дій відповідача, за які передбачена відповідальність.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, зазначав таке.

З матеріалів справи вбачається, що в спірному будинку зареєстровані та проживають позивач ОСОБА_1, ОСОБА_3 - донька позивача, ОСОБА_7 - онука позивача, ОСОБА_4 - зять позивача, ОСОБА_5 - донька позивача. Крім того в зазначеному будинку проживають без реєстрації ОСОБА_2 - зять позивача, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - онуки позивача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований в АДРЕСА_3 з 10 березня 2000 року, що не заперечує і сам відповідач.

ОСОБА_1 ставить питання про виселення відповідача з будинку, власником якого вона є, у зв'язку з тим, що відповідач без належних правових підстав проживає в будинку, не є членом її сім'ї, згоди на проживання його в будинку вона не надавала. Відповідач перешкоджає їй своїми протиправними діями розпоряджатись на свій власний розсуд будинком, який є її власністю.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем склались відносини, що унеможливлюють спільне проживання за зазначеною адресою, що підтверджується зверненням позивача до правоохоронних органів із скаргами на дії відповідача.

Відповідач відповідно до ст. 60 ЦПК України не спростував доводи позивача і не надав докази на підтвердження того, що він вселився до будинку позивача як член його сім'ї.

Не знайшли свого підтвердження і доводи відповідача в частині того, що відповідач вселився до будинку як член сім'ї наймача приміщення, оскільки між позивачем та ОСОБА_5, яка є донькою позивача та його дружиною, укладено договір оренди житлового приміщення - будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що власник будинку надала письмову згоду на вселення членів сім'ї наймача відповідно до ст. 161 ЖК України

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що договір оренди, на який посилається відповідач, не визнається позивачем як такий, що мав місце. Зазначений договір не відповідає вимогам ст. 158 ЖК України, зокрема не зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої ради або в органі управління, що ним утворюється. Установлені обставини свідчать про те, що даний договір є неукладений і не має ніяких правових наслідків.

Беручи до уваги встановлені обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач, не будучи членом сім'ї позивача, без згоди позивача та без правових підстав самовільно вселився до будинку, який належить позивачу, і своїми діями перешкоджає позивачу користуватись власним майном, що відповідно є порушенням законних прав позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко