У х в а л а

19 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М., Леванчука А.О.,

Лесько А.О., Маляренка А.В.

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна та визнання права власності на 1/2 частку майна; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання прав власності,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у період з 25 грудня 2003 року до 1 грудня 2011 року вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах та проживали разом. За час спільного проживання у них народились діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. З грудня 2003 року вони проживали разом у квартирі матері відповідача за адресою: АДРЕСА_1. З вересня 2004 року до грудня 2011 року вони проживали у квартирі її матері за адресою: АДРЕСА_2, про що свідчить копія довідки про склад сім'ї. У період спільного проживання вони придбали за спільні кошти автомобіль Хюндай Соната, 2007 року випуску, вартістю 120 тис. грн та сім автобусів БАЗ А079.14. Вважала, що придбане ними майно за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності, у зв'язку з чим вона має право на 1/2 частку спільно нажитого майна.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд: встановити факт проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю в період з 25 грудня 2003 року до 1 грудня 2011 року; визнати за нею право власності на 1/2 частку спільно нажитого майна, що складається з автобусів БАЗ А079.14: державний номерний знак НОМЕР_1 2008 року випуску, вартістю 160 тис. грн, державний номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску, вартістю 176 тис. грн, державний номерний знак НОМЕР_3, 2008 року випуску, вартістю 176 тис. грн, загальною вартістю 512 тис. грн; стягнути з відповідача на її користь 72 тис. грн у якості компенсації за перевищення часток у спільному майні.

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила визнати за нею право власності на автобуси: БАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску. Зазначала, що відповідач придбав спірні автобуси на кошти, які вона йому позичила згідно з письмовими розписками для ведення підприємницької діяльності без участі позивачки. Всього позичила йому 78 тис. доларів США.

Рішенням Суворовського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18 червня 2014 року, у задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Суворовського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 червня 2014 року залишено без змін.

У грудні 2014 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема ст. 74 СК України.

До заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року заявниця долучила ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику застосування статей 353-360 ЦПК України» від 30 вересня 2011 року № 11 під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи

Із доданої ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року та ухвали, про перегляд якої подано заяву, вбачається, що судами встановлені різні фактичні обставини, а наведені заявницею доводи не містять ознак, які відповідно до вимог вищевказаної норми є підставами для перегляду судового рішення, тому у допуску справи до провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна та визнання права власності на 1/2 частку майна; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання прав власності, до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: В.М. Коротун

А.О. Леванчук

А.О. Лесько

А.В. Маляренко