Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 4 вересня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» /надалі - банк/ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту в сумі 32 803, 26 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.11.2006 р. між банком та відповідачкою було укладено договір про надання останній кредиту в сумі 5 тис. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії карки. Підписана заява відповідачки на отримання кредиту разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою є договором про надання кредиту. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідачка не виконала свого обов'язку по поверненню кредиту в результаті чого виникла заборгованість на суму позову, яка складається з 9830.70 грн. заборгованості за кредитом, 17112,95 грн. заборгованості по процентам, 3821,36 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 500 грн. штрафу /фіксована частина/ та 1538, 25 грн. штрафу /процентна складова/.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено.

З цим рішенням не погодилась відповідачка, порушила питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

В судове засідання апелянтка не явилась, надіслала суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник банку вважав, що підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши представника банку та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про наявність зазначеної суми заборгованості є доведеним і тому ця сума підлягає стягненню з відповідачки.

Зазначене твердження про наявність заборгованості відповідає дійсності, однак воно не може бути підставою для стягнення цієї заборгованості на підставі наступного.

Доводом апеляційної скарги є те, що відповідачка, не заперечуючи наявність заборгованості, просила відмовити у задоволенні позову у зв'язку із закінченням строку позовної давності. Відповідну заяву про застосування наслідків пропуску зазначеного строку в суді першої інстанції вона не змогла зробити, оскільки про час розгляду справи вона не була повідомлена.

Ці доводи є обґрунтованими.

Так, по справі встановлено, що 10.11.2006 р. між банком та відповідачкою було укладено договір про надання останній кредиту в сумі 5 тис. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії карки. Підписана заява відповідачки на отримання кредиту разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою є договором про надання кредиту. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідачка не виконала свого обов'язку по поверненню кредиту в результаті чого виникла заборгованість на суму позову, яка складається з 9830.70 грн. заборгованості за кредитом, 17112,95 грн. заборгованості по процентам, 3821,36 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 500 грн. штрафу /фіксована частина/ та 1538, 25 грн. штрафу /процентна складова/.

Відповідно до заяви відповідачки на отримання кредиту платіжну картку вона отримала 23 листопада 2006 р. Строк дії картки встановлений до листопада 2008 р. Після цього нової картки їй не видавалось.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки; відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки/штрафу, пені/; відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги /стягнення неустойки тощо/.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої по справі №134 цс 14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Така ж правова позиція Верховного Суду України висловлена по справам № 6-14 цс 14, № 6-61 цс 14, № 6-127 цс 14, № 6-167 цс 14.

Строк дій платіжної картки, виданої відповідачці, закінчився в листопаді 2008 р. і у цей час почався відлік позовної давності. Позивач звернувся до суду з даним позовом у серпні 2013 р., тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч.2,3 ст.267 позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. Заяви від позивача про поновлення пропущеного строку позовної давності не заявлялась, а відповідачкою заявлено таку заяву в апеляційній скарзі і суд вважає за необхідне прийняти її до уваги, оскільки у справі відсутні відомості про повідомлення її про судове засідання суду першої інстанції по даній справі, справа розглянута в її відсутності і тому вона не мала змоги заявити таку заяву в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 4 вересня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зазначеного позову у зв'язку з спливом позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :