Ухвала

іменем україни

14 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної О.О., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника про визнання незаконним і скасування наказу про оголошення догани, за касаційною скаргою Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника Михайлини Л.П. від 30 липня 2014 року № 121-о «Про оголошення догани ОСОБА_4» за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, установлених п. 2.2 посадової інструкції, що проявилося у неналежній організації робочого процесу. Підставою вказаного наказу зазначено доповідну записку ученого секретаря Горської Н.Д. від 25 липня 2014 року та її пояснення, викладені у службовій записці від 28 липня 2014 року, згідно з якою учений секретар стверджує, що ОСОБА_4 як начальник відділу неналежним чином здійснила організацію робочого процесу у своєму відділі, що призвело до невиконання плану роботи у 1-му півріччі 2014 року всього заповідника, в межах своїх посадових обов'язків не зробила корегування плану роботи відділу у 1-му кварталі. Невиконання покладених на неї обов'язків, на думку ученого секретаря, мало наслідком порушення одним із працівників відділу строків виконання його індивідуального завдання, а саме провідним науковим співробітником ОСОБА_6 не було вчасно здано оглядову лекцію-екскурсію «Києво-Печерський монастир. Його історична та культурна спадщина». Зазначила, що вона постійно здійснювала контроль за виконанням ОСОБА_6 поточного плану його роботи, як і плану роботи відділу загалом, намагалася допомогти у вирішенні складнощів, що виникали під час виконання ним завдань, проте, переконавшись у маніпулятивному характері його поведінки та намаганні спровокувати конфлікт у відділі, вона оперативно інформувала про невиконання ОСОБА_6 своїх посадових обов'язків та планових завдань, про що свідчать подані нею доповідні записки від 11 квітня, 16 липня та 28 липня 2014 року, а також численні усні звернення до керівництва заповідника.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив з доведеності й обґрунтованості позову, оскільки, як встановив суд на підставі наявних у справі доказів, ОСОБА_4 належним чином виконувала свої посадові обов'язки, трудової дисципліни не порушувала.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

О.О. Дьоміна

І.К. Парінова