У Х В А Л А

22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Київської міської ради про визнання права власності на садовий будинок в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину садового будинку, загальн?? ?????? 35,7 ??. ? <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1>, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 2 квітня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_4 порушує питання про скасування постановленої ухвали суду касаційної інстанцій та направлення справи на новий касаційний розгляд з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статей 548, 549 ЦК УРСР, статей 377, 1225 ЦК України та статті 120 ЗК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на рішення Верховного Суду України від 18 лютого 2009 року, ухвали Верховного Суду України від 4 березня 2009 року та від 10 березня 2011 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2012 року, від 20 листопада 2013 року, від 11 грудня 2013 року, від 5 серпня 2015 року та від 10 вересня 2015 року, та на постанови Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року та від 14 травня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

В справі, про перегляд якої подано заяву судом встановлено, що предметом спору є садовий будинок. Відмовляючи в позові ОСОБА_4 про визнання за ним в порядку спадкування після смерті в 1992 році батька права на Ѕ частину садового будиночка, суди виходили з того, що після смерті батька в члени садового товариства за згодою ОСОБА_4 було прийнято його брата - ОСОБА_7 Рішенням Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 22 серпня 2007 року останньому безкоштовно передано у власність земельну ділянку площею 0,06 га, на якій розташований спірний будинок.

Після смерті ОСОБА_7 в установленому законом порядку спадщину прийняла його дружина - відповідачка ОСОБА_5

Разом з тим, в ухвалі Верховного Суду України від 10 березня 2011 року, рішенні Верховного Суду України від 18 лютого 2009 року, ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2012 року, від 10 вересня 2015 року, на які посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, судами розглянуто спори про визнання права власності на земельну ділянку.

В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року, від 11 грудня 2013 року, від 5 серпня 2015 року на які посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, судами розглянуто спори про визнання права власності в порядку спадкування на частину житлового будинку, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування та про визнання в порядку спадкування права власності на будинок, що було зареєстровано у встановленому законом порядку.

З постанов Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року та від 14 травня 2014 року, на які посилається заявник як на приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права вбачається, що судом розглянуто позовні вимоги про визнання договору іпотеки недійсним та про визнання свідоцтва про право на спадщину та договору іпотеки недійсними.

Отже, у справах наявні різний предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та судами встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Київської міської ради про визнання права власності на садовий будинок в порядку спадкування до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
А.Г. Ярема