Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/3681/15-ц Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 43 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання Мишаковській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою Центру професійно-технічної освіти м. Житомира на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2015 року

по цивільній справі за позовом Центру професійно-технічної освіти м. Житомира (далі - ЦПТО м.Житомира) до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення, стягнення заборгованості за користування жилою площею,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, вимоги якого уточнив у ході розгляду справи. Свої вимоги мотивував тим, що між ЦПТО м.Житомира та ОСОБА_2 укладено строковий договір оренди житлової кімнати, у якій проживають також його дружина ОСОБА_3 та син - ОСОБА_4 Оскільки відповідач не виконує взяті на себе договірні зобов'язання, у результаті чого утворилася заборгованість у сумі 6008,04 грн. та те, що останній та члени його сім'ї незаконно, не отримавши згоди позивача на пролонгацію договору продовжують проживати у спірній кімнаті, просив виселити відповідачів із кімнати АДРЕСА_1, без надання іншого житла та стягнути з останніх 6008,04 грн. заборгованості по оплаті за оренду вказаного житлового приміщення та судові витрати.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Центру професійно-технічної освіти м. Житомира 6008,04 грн. заборгованості по оплаті за користування жилою площею. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ЦПТО м.Житомира просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині виселення відповідачів із спірної кімнати.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд допустив не правильне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права, неправильно встановив обставин, які мають значення для справи, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Апелянт посилається на те, що суд помилково не врахував, що кімната де проживає відповідач із сім'єю знаходиться у гуртожитку, він не є студентом чи працівником ЦПТО м.Житомира, тому законні підстави для подальшого його проживання у ній відсутні.

Судом також не враховано, що ЦПТО м.Житомира, як орендар, неодноразово попереджав відповідача про закінчення строку дії договору, проте останній проігнорував ці попередження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 825 ЦК України, що договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази.

У разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла (ст. 826 ЦК України).

Відповідно до ст. ст.213-214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що на балансі ЦПТО м.Житомира по АДРЕСА_1 перебуває гуртожиток (а. с.7, 9).

ОСОБА_2, який є відповідачем по справі, разом з дружиною ОСОБА_3, якій встановлено інвалідність першої «А» групи (а.с.36) та малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за згодою позивача заселені та проживають за зазначеною адресою у кімнаті № 2 на підставі домовленості досягнутої між Управлінням МВС України в Житомирській області та директором ЖУПТО № 15. Дана обставина ЦПТО м.Житомира не заперечується.

Іншого житла у відповідачів немає.

Між позивачем та ОСОБА_2 15.04.2014 року укладено договір оренди № 36, за яким у користування відповідачам передано житлову кімнату АДРЕСА_1 строком до 31.12.2014 року на умовах щомісячної оплати (а. с. 15).

В подальшому, 01.01.2015 року, між сторонами укладено договір № 2 де встановлений термін оренди кімнати до 15.04.2015 року (а. с. 59).

Проте, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 у гуртожитку проживає з 25.03.2005 року, його дружина з 17.05. 2006 року (а.с.29-35).

Із досліджених та долучених до матеріалів справи судом першої інстанції акту звірки та розрахунку видно, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за договором, станом на 03.06.2015 року утворилася заборгованість по оплаті за оренду вказаного житлового приміщення у сумі 6008,04 грн. (а. с. 49-58), яку суд правильно стягнув із останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції при вирішенні позову у частині виселення правильно виходив з того, що ЦПТО м.Житомира, звертаючись до суду 30.03.2015 року із вказаною вимогою, з підстав розірвання договору найму житлового приміщення, не надав належних доказів розірвання такого договору з відповідачем і вимог про його розірвання із зазначених вище підстав не заявляв. На час звернення до суду вказаний договір був чинним та не оспореним.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 періодично проводив платежі за проживання у спірній кімнаті, що стверджується долученими до справи квитанціями (а.с.37).

Судом першої інстанції при розгляді справи, обставини, на які містяться посилання в апеляційній скарзі, перевірялись. Висновки суду щодо відмови у задоволенні заявлених вимог про виселення грунтуються на доказах, наданих сторонами, їх правова оцінка сумніву не викликає. До правовідносин, які склалися між сторонами у зв'язку з виникненням спору, правильно застосовані норми матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

У решті рішення сторонами не оскаржується і апеляційною інстанцією не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Центру професійно-технічної освіти м. Житомира відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: