АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7246/15 Справа № 202/5526/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ 16 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» посилається на те, що між позивачем та ОСОБА_2 11 липня 2006 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 61-1013МВ/06, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 118 800,00 доларів США та зобовязався повернути наданий кредит на умовах та в строки визначені даним кредитним договором. Також з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за спірним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 11 липня 2006 року було укладено договір іпотеки № 61-1013МВ/06/2, яким було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: приміщення, загальною площею 41.1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Байкальська, буд.6 м/1, приміщення 19, поз.1,2. В порушення умов договору ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконав та починаючи з січня 2012 року не здійснює платежів для погашення суми заборгованості за кредитом. Враховуючи викладене позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 та звернення стягнення на предмет іпотеки на майно, що належить ОСОБА_3 /а.с.2-5/.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 61-1013МВ/06 від 11 липня 2006 року на користь позивача станом на 28 лютого 2014 року в розмірі 59 243,77 доларів США., що еквівалентно 591 626, 04 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 55 203,53 дол. США, що еквівалентно 551 279, 01 грн.; заборгованості за процентами в розмірі 813,55 дол. США, що еквівалентно 8 124, 35 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 2 311,36 дол. США, що еквівалентно 23 081, 93 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 915,33 дол. США, що еквівалентно 9 140, 75 грн. також вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині позову відмовлено /а.с.80-82/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ «УкрСиббанк», звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с.89-93/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду зміні, відповідно до ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 11 липня 2006 року укладено договір про надання споживчого кредиту № 61-1013МВ/06, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 118 800,00 доларів США з терміном повернення по 10 липня 2017 року із сплатою 14% річних за користування кредитними коштами. Також порядок повернення кредитних коштів визначений графіком погашення кредиту, відповідно до якого кредит необхідно сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, визначеними графіком та договором платежами /а.с.7-14/.

В рахунок забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 11 липня 2006 року було укладено договір іпотеки № 61-1013МВ/06/2 між позивачем та ОСОБА_3, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: приміщення, загальною площею 41.1 кв.м., що знаходиться за адресою: 49074, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Байкальська, буд.6 м/1, приміщення 19, поз.1,2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 /а.с.16-20/.

Згідно Додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту №61-1013МВ/06 від 12 липня 2006 року укладеного між позивачем та ОСОБА_2 викладено п.п.2.1. про надання споживчого кредиту у новій редакції /а.с.15/.

Розділом 7 кредитного договору сторони погодили відповідальність за неналежне виконання зобовязань і порушення позичальником умов щодо повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом.

У порушення умов спірного кредитного договору від 11 липня 2006 року, ОСОБА_2 свої зобовязання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 59 243, 77 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 591 626, 04 грн., яка складається з заборгованості: по кредиту у розмірі 55 203, 53 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 551 279, 01 грн.; по відсоткам у розмірі 813, 55 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 8 124, 35 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту 2 311,36 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 23 081, 93 грн. та пені за прострочення сплати процентів у розмірі 915, 33 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 9 140, 75 грн., що підтверджується даним позивачем розрахунком заборгованості /а.с.21-31/.

Ухвалюючи рішення від 25 березня 2015 року суд першої інстанції прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 у повному розмірі. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції помилково послався на те, що оскільки позивачем було заявлено одночасно дві вимоги, щодо стягнення заборгованості та звернення стягнення за рахунок нерухомого майна, не має підстав для задоволення вимог в цій частині.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

Нормами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Законом України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника.

Положеннями ст.11 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Пунктом 9 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Також п. 42 вказаної постанови передбачено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Проте, суд першої інстанції на зазначені норми закону уваги не звернув та не дав у достатньому обсязі оцінки тому, що позивач звертався до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 та про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3, тобто як майновому поручителю.

Відповідно ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають задоволенню в частині звернення стягнення за договором іпотеки № 61-1013МВ/06/2 від 11 липня 2006 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 на приміщення загальною площею 41,1 кв. метри, яке знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Байкальська, будинок 6м/1, приміщення 19, поз 1, 2 шляхом проведення прилюдних торгів, з початковою ціною предмету реалізації 74 235 грн., а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати.

Звернути стягнення за договором іпотеки № 61-1013МВ/06/2 від 11 липня 2006 року укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 на приміщення загальною площею 41,1 кв.метри, яке знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Байкальська, будинок 6м/1, приміщення 19, поз 1, 2 шляхом проведення прилюдних торгів, з початковою ціною предмету реалізації 74 235 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П. Демченко Е.Л.