АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1350/15 Доповідач Макаров Г.О.
Категорія: інші справи
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Жилкомсервіс», КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, відділу приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконної приватизації житлових приміщень та внесення змін до реєстраційних документів, -

встановила:

06 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до КП "Жилкомсервіс", КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, Відділу приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_3, у якому просив суд визнати дії відділу приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради при підготовці та видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 січня 2012 р., реєстраційний № 9-12-316263-Ц2 (зареєстрованого КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" у реєстровій книзі 14.08.2012 р. за № П-9-16953) в частині приватизації місць спільного користування загальною площею 13 кв.м. квартири №21 у будинку готельного типу № 19 по вул. Урицького в м. Харкові - незаконними; відмінити розпорядження відділу приватизації житлового фонду № 123-Ц2 від 18 січня 2012 р., та скасувати свідоцтво про право власності на житло, реєстраційний № 9-12-316263 від 18 січня 2012 р., видане відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету на підставі якого підготовлено та видано свідоцтво ОСОБА_3 про право власності на житло; визнати незаконними дії КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" у частині реєстрації та видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право власності у частині реєстрації місць загального користування площею 13 кв.м. квартири №21 у будинку готельного типу № 19 по вул. Урицького в м. Харкові; внести зміни до технічного паспорту ОСОБА_3, виключивши з приватної власності ОСОБА_3 приміщення загальною площею 13 кв.м., які складаються з: кухні "літ.1" площею 7 кв.м., кухні "літ.1-а" площею 3,9 кв.м., коридору "літ.1-б" площею 2,1 кв.м. та включити їх до приміщень спільного користування; зобов'язати КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" внести до технічного паспорта ОСОБА_1 на квартиру №21 у будинку готельного типу № 19 по вул. Урицького в м. Харкові наступні зміни: добавити коридор без літери площею 3,9 кв.м., кухню "літ.1" площею 7 кв.м., кухню "літ.1-а" площею 3,9 кв.м., коридор "літ. 1-6" площею 2,1 кв.м. до приміщень загального користування.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 квартиру №21 у будинку готельного типу № 19 по вул. Урицького в м. Харкові. Зазначений договір зареєстровано у реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.03.2010 року за №25534516.

Квартира складається з загальної площі 24,8 кв.м. та житлової площі - 19,8 кв. м. Позивач вважає, що незаконною приватизацією у будинку готельного типу приміщень загального користування кухні «літ1-а» площею 3,9 кв.м, кухні «літ.2» площею 7,0 кв.м.,коридору «літ.1-б» площею 2,1 кв.м.,порушені його права, оскільки за фактом у ОСОБА_3 знаходиться у власності, а не в спільному користуванні, 2 кухні, а у позивача жодної, навіть у спільному користуванні. На цих кухнях знаходяться 2 газові плити і 2 газових лічильника, що підтверджується інформацією, яка міститься у технічному паспорті ОСОБА_3 За таких обставин позивач вважав, що незаконна приватизація вказаних місць загального користування порушує його права та перешкоджає його законному праву користуватися належним йому майном і суперечить вимогам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зазначили, що проти позову заперечують у повному обсязі.

Представник відповідача відділу приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради у судове засідання не з'явився. 19.12.2014 року надав до суду заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги не визнає та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача КП «Жилкомсервіс» будучи належним чином повідомлений про день та час слухання справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «Жилкомсервіс», КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, відділу приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконної приватизації житлових приміщень та внесення змін до реєстраційних документів, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд не взяв до уваги що ОСОБА_3 було незаконно приватизовано приміщення кухні літ. 1, площею 7,0 кв.м., кухні літ. 1-а, площею 3,9 кв.м., коридору літ. 1-б, площею 2,1 кв.м. на підставі листа виконавчого комітету Червонозаводської районної ради м. Харкова № 0110/77 від 14.01.1999 року, а ці приміщення відносяться до квартири № 20. ОСОБА_3 приватизував квартиру № 21, коридор літ. 1-б площею, які вказані у цьому листі взагалі. Підсобні приміщення нерозривно повязані з житловим приміщенням. Ці приміщення повинні розглядатися як єдиний і неподільний обєкт цивільних прав. А тому, коридор, кухня, ванна, комора та інші допоміжні служби не можуть бути обєктом самостійного права. Враховуючи зазначене, укладання угод не міняє суті права всіх мешканців однакової і рівної участі кожного з них у загальному користуванні, не допускає виділення реальних часток у виключне володіння або визначення будь частки в загальному праві на всі приміщення в цілому. Той факт, що підсобні приміщення тривалий час використовується одним з наймачів і ніхто не ставив питання про передачу їх у спільне користування, не має юридичного значення. Триваючий характер неправомірного користування приміщенням на шкоду інтересам інших осіб, які проживають у ньому, виключає застосування до виниклих суперечок позовної давності або набувальної давності. Незаконною приватизацією у будинку готельного типу приміщень загального користування порушено права позивача, оскільки у ОСОБА_3 знаходиться у власності 2 кухні, а у позивача жодної.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч. 2 ст. 214 ЦК України).

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

ОСОБА_3 була приватизована квартира №21 у будинку готельного типу № 19 по вул. Урицького в м. Харкові (свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 18 серпня 2012 року реєстраційний №9-12-316263-Ц2). Згідно технічного паспорту, який є складовою частиною свідоцтва, приватизована квартира складається з житлової кімнати «літ.2» площею 17,2 кв.м., кухні «літ.1» площею 7 кв.м., кухні «літ1-а» площею 3,9 кв.м., коридору «літ.1-б» площею 2,1 кв.м., приміщення спільного користування - коридору «літ.І» площею 3,9 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок за адресою м. Харків, вул. Урицького, 19 являється двоповерховим будинком готельного типу. В якому зокрема знаходиться квартира № 18, власником якої відповідно до договору купівлі-продажу від 19.02.2010 року є ОСОБА_1, а також квартира №21, власником якої відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно реєстраційний №9-12-316263-Ц2 від 18.01.2012 року, видане Харківської міської ради виконавчого комітету Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації відділ приватизації житлового фонду, є ОСОБА_3

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до приватизаційної справи №206699 квартира №18 відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 18 березня 1999 року реєстраційний №9-99-169497, видане Харківською міською радою виконавчого комітету Головного управління економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації відділу приватизації державного житлового фонду була передана ОСОБА_6.

17.10.2006 року ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі продажу продала квартиру № 18 в будинку № 19 розташованому по вул. Урицького в м. Харкові Гуназову ОСОБА_7, договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8

19.02.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі продажу на квартиру №18 у будинку готельного типу № 19 по вул. Урицького в м. Харкові, на даний час вказаний договір є чинним.

Позивач при складанні договору купівлі продажу погодився з умовами та предметом договору. Відповідно до технічного паспорту реєстровий №П-9-10281 квартира №18 складається з однієї кімнати житловою площею 19,8 кв. метрів, вбиральні 1,1 кв. метрів, вбудованої шафи 1,7 кв. метрів та коридору 1,1 кв. метрів.

За таких обставин судом не було встановлено фактів, які б порушували права ОСОБА_1 передбачені ч.1 ст.317, ч.1 ст.391 ЦК України.

Судом вивчена приватизаційна справа П-9-16953, з якої встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно реєстраційний №9-12-31623 від 18.01.2012 року видане Харківською міською радою виконавчого комітету Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації відділу приватизації житлового фонду власником квартири №21 у будинку готельного типу № 19 по вул. Урицького в м. Харкові є ОСОБА_3 Загальна площа квартири складає 31,7 кв. метрів.

Відповідно до рішення Червонозаводського РІК №443 від 17.08.2010 року, ОСОБА_3 отримав ордер №099768 на житлове приміщення квартири №21 житловою площею 17,1 кв.м., яка складається з однієї кімнати.

Вищевказані документи надані відповідачу згідно до ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно розпорядження від 18.01.2012 року за №123-Ц2 за надлишки приватизації загальної площі відповідач сплатив на користь КП «Харківського міського центру нерухомості», що відповідає вимогам абз. 3 ст.3 та ч.3 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Окрім того, до листа виконавчого комітету Червонозаводської районної ради м. Харкова Харківської області №0110/77 від 14.01.1999 року, що містяться у оглянутих у судовому засіданні інвентаризаційних справах на квартири позивача та відповідача, судом встановлено, що у квартирі №18 у будинку готельного типу № 19 по вул. Урицького в м. Харкові, приміщення №1 слугує загальним коридором для кв. №18,19,20, приміщення №1а, 1б відносяться до квартири №20, приміщення №1-в, №ІІ відноситься до квартири №19. Рішення РВК на зміну планування в ЖЕК-67 відсутнє.

Суд визнав безпідставними доводи позивача та його представника щодо незаконної приватизації двох кухонь з посиланням на порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки вказані приміщення не включені до списку приміщень, які не підлягають приватизації ні в Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ні в рішенні Конституційного Суду України від 28.09.2000 року, ні в наказі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 01.06.2010 № 167.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: -