АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7142/15 Справа № 208/8354/14 Головуючий у 1 й інстанції - Нельга Д.В. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

20 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про захист прав споживачів, зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості, визнання частково договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 20.12.2007р. між позивачем та АКБ Соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач - ПАТ «Укрсоцбанк», укладено договір кредиту №105/6-175-7, умовами якого визначено фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 12%. Пунктом 2.6 вказаного договору визначено порядок зміни процентної ставки за користування кредитом шляхом підписання сторонами додаткової угоди. Разом з цим, відповідач, без дотримання умов п.2.6 вказаного договору, самостійно збільшив процентну ставку за користування кредитом до 14%, тобто в односторонньому порядку змінив істотні умови кредитного договору, що, в свою чергу, є підставою для перерахування основної заборгованості позивача за кредитним договором та зарахування зайво сплачених процентів за користування кредитними коштами у рахунок погашення суми кредиту позивача. Водночас, п.6.2 вказаного договору встановлено третейське застереження, яке є недійсним, оскільки фактично обмежує право позивача на звернення з відповідним позовом до суду за захистом порушених прав. Крім того, до компетенції третейських судів не відноситься розгляд справ у сфері захисту прав споживачів, до яких відносяться спірні відносини. Позивач, з урахуванням уточнень, просив суд: зобов'язати відповідача здійснити перерахунок основної заборгованості з урахуванням відсоткової ставки у розмірі 12% за договором кредиту №105/6-175-7, укладеного 20.12.2007р. між позивачем та відповідачем; зобов'язати відповідача нараховувати відсотки за користування кредитом у розмірі 12% річних; зобов'язати відповідача здійснити зарахування зайво сплачених процентів за користування кредитними коштами у рахунок погашення суми кредиту; визнати недійсним п.6.2. договору кредиту №105/6-175-7, укладеного 20.12.2007р. між позивачем та відповідачем.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 травня 2015 року позовні вимоги задоволені частково, зобов'язано ПАТ «Укрсоцбанк» здійснити перерахунок заборгованості з моменту підвищення відсоткової ставки за договором кредиту №105/6-175-7 від 20.12.2007р. з урахуванням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 12%; зобов'язано ПАТ «Укрсоцбанк» зарахувати зайво сплачені ОСОБА_2 проценти за користування кредитними коштами у рахунок погашення суми кредиту за договором кредиту №105/6-175-7 від 20.12.2007р.; у задоволенні решти позовних вимог відмолено; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ "Укрсоцбанк" посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог з ухваленням у скасованій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 20.12.2007р. між позивачем та АКБ Соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач - ПАТ «Укрсоцбанк», укладено договір кредиту №105/6-175-7, пунктом 1.1 якого встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 12%.

Згідно пункту 2.6 кредитного договору, кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів, визначених пунктом 1.1. даного договору. Про намір змінити розмір процентів кредитор зобов»язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду.

Пунктами 2.6.2, 2.6.3 кредитного договору передбачено, що у разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів, він зобов»язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1 цього договору, підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього договору та повернути її кредитору. У разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованими кредитором розмірами процентів, він зобов»язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1 цього договору, повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 10.10.2008 року банком на адресу позивача було направлено поштове відправлення з повідомленням про вручення, яке містило листа з пропозицією укласти додаткову угоду про збільшення відсоткової ставки до 14% річних з 20.10.2008 року, а також два екземпляри відповідної додаткової угоди. Однак дане поштове відправлення було повернуто банку з довідкою пошти про те, що адресат по АДРЕСА_1 не проживає. Викладене стверджується копіями відповідної додаткової угоди, листа банку, поштових конверту, повідомлення та довідки з належними поштовими штемпелями (а.с. 33 - 38).

Колегія звертає увагу, що в кредитному договорі вказана адреса проживання позичальника - АДРЕСА_1, що на час укладення договору відповідала місту реєстрації позивача. Згідно паспорта позивача, на час направлення ОСОБА_2 додаткової угоди, він був зареєстрований та проживав за іншою адресою: АДРЕСА_2. У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивачем визнано, що він не повідомляв банк про зміну місця свого проживання та реєстрації, що стверджується журналом та звукозаписом процесу.

Згідно розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором № №105/6-175-7 від 20.12.2007 року ОСОБА_2 з 02.11.2008 року нараховувались відсотки за ставкою 14 %. З таблиці нарахованих відсотків вбачається, що ОСОБА_2 03.11.2008 року вперше сплатив заборгованість по відсоткам за ставкою 14 %, як і в подальшому до 10.09.2015 року сплачував відсотки за ставкою 14 %.

Факт сплати відсотків за ставкою 14% з листопада 2008 року по вересень 2015 року визнано позивачем у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що стверджується журналом та звукозаписом процесу.

Викладені обставини свідчить про вчинення позивачем дій, які доводять факт визнання ним умов додаткової угоди щодо підвищення відсоткової ставки до 14%.

Частинами 1, 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно частин 1, 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" від 12 грудня 2008 року, яким ЦК України було доповнено ст. 1056-1, набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Згідно з п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за N 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Однією з таких підстав є підвищення облікової ставки Національного банку України та нестабільність курсової політики.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що рішення про підвищення з 20.10.2008 року процентної ставки за укладеним з позивачем 20.12.2007р кредитним договором було прийнято банком до 10.01.2009 року; враховуючи, що банком були виконані умови пункту 2.6 кредитного договору, а позивач не повідомив кредитора про зміну місця проживання; приймаючи до уваги встановлення судом факту вчинення позивачем дій, що свідчать про визнання ним умов додаткової угоди щодо підвищення відсоткової ставки до 14%, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог.

На викладені вище факти місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, що спричинило ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню у частині задоволення позову з ухваленням у скасованій частині нового рішення по відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія звертає увагу, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання пункту 6.2 кредитного договору недійсним. Позивачем рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні даної позовної вимоги в апеляційному порядку не оскаржене.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог з постановленням у скасованій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 травня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» здійснити перерахунок заборгованості з моменту підвищення відсоткової ставки за договором кредиту №105/6-175-7 від 20.12.2007р. з урахуванням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 12%; зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» зарахувати зайво сплачені ОСОБА_2 проценти за користування кредитними коштами у рахунок погашення суми кредиту за договором кредиту №105/6-175-7 від 20.12.2007р.; стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь держави судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» здійснити перерахунок заборгованості з моменту підвищення відсоткової ставки за договором кредиту №105/6-175-7 від 20.12.2007р. з урахуванням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 12% та зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» зарахувати зайво сплачені ОСОБА_2 проценти за користування кредитними коштами у рахунок погашення суми кредиту за договором кредиту №105/6-175-7 від 20.12.2007року - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді