Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4945/15 Головуючий у 1-й інстанції: Калюжна В.В.
Є.у.№ 335/2940/15-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 22.04.2014 року ним було відкрито поточний рахунок у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» № 2620.3.051054.012 у доларах США. 09.02.2015 року на вказаний рахунок на ім'я позивача надійшли грошові кошти у розмірі 8000 доларів США, однак вказані грошові кошти відповідачем позивачу безпідставно не видані. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 8000 доларів США та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 32,22 доларів США.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором про відкриття поточного рахунку № 2620.3.051054.012 від 22.04.2014 року у розмірі 8000 доларів США та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 32,22 доларів США, що разом складає 8032 долари США 22 центи.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь держави судовий збір у розмірі 2004, 54 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №20 Філії «Запорізьке РУ» укладено договір про відкриття поточного рахунку у доларах США. За умовами договору Банк відкриває клієнту поточний рахунок у доларах США, здійснює обслуговування клієнта. Умовами відкриття та обслуговування поточних рахунків фізичних осіб, які разом із заявою-анкетою становлять договір про відкриття поточного рахунку, передбачено право клієнта самостійно розпоряджатися грошовими коштами на поточному рахунку, окрім випадків обмеження права розпорядження рахунком, встановлених чинним законодавством. Банк зобов'язаний приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати його розпорядження про перерахування і видачу відповідних сум з поточного рахунку та проводити інші операції, які передбачені для рахунків даного виду банківськими правилами та чинним законодавством України.

9 лютого 2015 року на поточний рахунок позивача надійшли кошти у сумі 8 000 доларів США, що підтверджується випискою із поточного рахунку і не оспорюється відповідачем.

В день надходження коштів і після цього позивач неодноразово звертався до відділення №20 Філії Запорізьке РУ АТ «Банк «Фінанси та кредит» із заявою про видачу грошових коштів, проте Банк його вимогу не виконав, кошти не повернув. Письмове звернення ОСОБА_2 від 24 березня 2015 року з вимогою повідомити дату видачі коштів Банк залишив без відповіді.

Частинами 1, 2 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України в редакції, що виникла на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Задовольняючи позов, суд правильно застосував норми матеріального права та врахував, що відмова банку у видачі суми з поточного рахунку є незаконною, оскільки позбавляє володільця рахунку права володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами. Такі дії Банку є порушенням прав позивача, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить нормам ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відмова Банку видати належні позивачу грошові кошти порушує права останньої, регламентовані, в тому числі, ст. 41 Конституції України, відтак наявні підстави для задоволення позову.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, доказам, наданим сторонами та правильно оціненим судом, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями частини 2 статті 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно із ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Разом з тим, нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Тобто, посилання ПАТ «Банк»Фінанси та кредит» на постанову Правління Національного банку України № 245 «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій», положеннями якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 тис. грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Отже, суд дійшов правильного висновку, про те, що неповернення банком грошових коштів з поточного рахунку ОСОБА_2 суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду про те, що 3% річних за порушення грошового зобов'язання підлягають стягненню з Банку на користь позивача в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції врахував наведене, проте, стягуючи з відповідача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у валюті кредиту - доларах США, не звернув увагу на наступне.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закони України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

У абз. 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

З вказаного вбачається, що у даному випадку суд може стягнути в іноземній валюті лише суму банківського вкладу та відсотки, тоді як 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання стягуються в іноземній валюті з переведенням в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд першої інстанції у порушення ст. ст. 214, 315 ЦПК України зазначене не врахував та стягнув з відповідача суми, передбачені ст. 625 ЦК України, в іноземній валюті, без перерахунку у національну валюту України.

З урахуванням викладеного судове рішення відповідно до вимог ст.309 ЦПК України підлягає зміні в частині стягнення з Банку на користь ОСОБА_2 32,22 доларів США: до стягнення підлягають 804,07 грн. - 3% річних від простроченої суми за період з 9 лютого по 30 березня 2015 року.

Керуючись ст. ст.307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2015 року по цій справі змінити в частині стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_2 трьох відсотків річних від простроченої суми, стягнувши з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_2 804, 07 грн. - 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання період з 9 лютого по 30 березня 2015 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: