Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Максимчук З.М.,

суддів: Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Старорафалівської сільської ради, Управління Держземагентства у Володимирецькому районі, ОСОБА_3, третьої особи - Кузнецовської міської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року первісний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля «Volkswagen-Passat 1.8», номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля «Volkswagen-Passat 1.8», номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4

__________________________________________________________________________

Справа № 556/2373/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Іванків О.В.

Провадження № 22-ц/787/926/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріали та обладнання, загальною вартістю 118434 грн, використані для спорудження незавершеного будівництвом садового будинку і господарських будівель, розташованих на земельній ділянці площею 0, 1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради, в т.ч. садового будинку, фундаменту (вимощення) під садовий будинок, доріжки з бетону загальною площею 28 кв.м.; огорожі з металевої сітки на бетонному вимощенні; металевих в металевих стовпах воріт з хвірткою довжиною 4,2 м., сараю, дощатої огорожі довжиною 9,3 м, дощатої в залізобетонних стовпах хвіртки довжиною 0,9 м, металевої в металевих стовпах хвіртки довжиною 0,9 м, бетонне вимощення під спорудження бесідки.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради та розташовані на цій земельній ділянці покращення, а саме матеріали та обладнання, загальною вартістю 118434 грн, використані для спорудження незавершеного будівництвом садового будинку і господарських будівель, в т.ч. фундаменту (вимощення) під садовий будинок та доріжку з бетону загальною площею 28 кв.м.; огорожі з металевої сітки на бетонному вимощенні; металевих в металевих стовпах воріт з хвірткою довжиною 4,2 м., сараю, дощатої огорожі довжиною 9,3 м, дощатої в залізобетонних стовпах хвіртки довжиною 0,9 м, металевої в металевих стовпах хвіртки довжиною 0,9 м, бетонне вимощення під спорудження бесідки.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначають, що вказане рішення в частині задоволення зустрічного позову винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджують, що позивачем за зустрічним позовом не було надано суду будь-яких фактичних даних щодо збільшення вартості земельної ділянки з моменту її набуття до моменту смерті їхнього батька, при цьому клопотань щодо проведення експертиз щодо визначення вартості земельної ділянки стороною позивача за зустрічним позовом не заявлялось.

Вказують, що позивачем за зустрічним позовом також не було надано жодного належного доказу щодо участі ОСОБА_3 у понесених нею витратах щодо купівлі будівельних матеріалів, які використовувались для спорудження погосподарських будівель. Клопотання позивача за первісним позовом щодо витребування у ОСОБА_3 відомостей щодо її доходу в період часу з 01 січня 2004 року по 29 січня 2013 року було безпідставно відхилено.

Просять рішення в частині задоволення зустрічного позову скасувати та в його задоволенні відмовити за безпідставністю вимог. Визнати право власності за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1023 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ст.309 ч.1 п.3,4 підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи первісний позов частково суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за життя ОСОБА_4 належав автомобіль «Volkswagen - Passat 1.8», номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 та ? частина земельної ділянки площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, оригінали правовстановлюючих документів на це майно втрачені, і отримання їх дублікатів в даний час неможливо, оформити свої спадкові права в органах нотаріату позивачі не можуть. Вони прийняли спадщину за законом після смерті батька, тому їх позов підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи зустрічний позов повністю суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 надала суду достатні та допустимі докази того, що після придбання ОСОБА_4 земельної ділянки для індивідуального садівництва, внаслідок спільних затрат та праці ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вартість цієї земельної ділянки істотно збільшилась, як внаслідок покращення самої земельної ділянки, так і завдяки спорудженню на ній об»єктів нерухомого майна, конструкцій та споруд, а це є підставою для визнання даної земельної ділянки та розташованих на ній будівель та споруд об»єктами права спільної сумісної власності. Вказані будівлі є об»єктами незавершеного будівництва, а відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання, яке було використано в процесі цього будівництва. Також є підставними і підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину земельної ділянки та будівельних матеріалів і обладнання.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та це відповідає матеріалам справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільно проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 29.01.2013 року, що підтверджується рішенням апеляційного суду Рівненської області від 08.04.2014 року ( а.с.43-46).

21 листопада 2013 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 25.11.2013 року.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої у відповідності до ст.1218 ЦК України входять всі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв»язку з його смертю.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є синами померлого ОСОБА_4, що підтверджується їхніми свідоцтвами про народження (а.с.6). Вони подали заяви про прийняття спадщини за законом та видачу свідоцтв про право на спадщину, заповіту ОСОБА_4 не залишив (.а.с.42).

З довідки садово-городнього товариства «Відродження», виданої 21 січня 2015 року вбачається, що з 23.04.2001 року за ОСОБА_4 числилась земельна ділянка АДРЕСА_1, яку ОСОБА_4 в грудні 2010 року набув у власність шляхом приватизації (цільове використання земельної ділянки - для ведення індивідуального садівництва).

Земельна ділянка площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва розташована за межами навеленого пункту на землях Старорафалівської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 (а.с.33).

З довідки УДАІ УМВС №799 від 03.10.2014 року та облікової картки транспортного засобу НОМЕР_5 від 11.06.2013 року вбачається, що ОСОБА_4 належав автомобіль Volkswagen-Passat 1.8 з номерним знаком НОМЕР_6, 1996 року випуску (а.с.17).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Обов'язок спадкоємця, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, встановлений ч. 1 ст. 1297 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як стверджують позивачі за первісним позовом, оригінали правовстановлюючих документів на майно, належне їхньому батьку втрачені, що зумовило їх звернення до суду.

Проте, суд першої інстанції ухвалив рішення за відсутності у матеріалах справи документа, який свідчить про отримання позивачами за первісним позовом відмови нотаріуса щодо видачі їм свідоцтва про право на спірну частину спадщини. Зокрема, позивачі не підтвердили, а суд не перевірив їх право на захист свого інтересу у судовому порядку, оскільки належний доказ щодо неможливості оформлення спадщини у встановленому законом порядку відсутній.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності по ? частині кожному земельної ділянки площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 та визнання за ними права власності по ? частині кожному автомобіля «Volkswagen-Passat 1.8», номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4, є передчасним.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Колегія суддів не може погодитись і з висновком суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,1023 га та матеріали та обладнання, загальною вартістю 118 434 гривень, використані для спорудження незавершеного будівництвом садового будинку і господарських будівель та визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину зазначеної земельної ділянки площею та розташовані на цій земельній ділянці покращення, а саме матеріали та обладнання, загальною вартістю 118434 грн, використані для спорудження незавершеного будівництвом садового будинку і господарських будівель, в т.ч. фундаменту (вимощення) під садовий будинок та доріжку з бетону загальною площею 28 кв.м.; огорожі з металевої сітки на бетонному вимощенні; металевих в металевих стовпах воріт з хвірткою довжиною 4,2 м., сараю, дощатої огорожі довжиною 9,3 м, дощатої в залізобетонних стовпах хвіртки довжиною 0,9 м, металевої в металевих стовпах хвіртки довжиною 0,9 м, бетонне вимощення під спорудження бесідки, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 набув право власності на спірну земельну ділянку шляхом приватизації.

Відповідно до ст. 57 СК України вбачається, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.10, ч.1 ст.11, ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В порушення зазначених процесуальних норм, на думку колегії суддів, ОСОБА_3 не надала суду допустимих, змістовних та достовірних доказів на підтвердження того, що земельна ділянка, яка належала ОСОБА_4 за час їх спільного проживання істотно збільшилась у своїй вартості внаслідок спільних трудових, грошових затрат або затрат позивачки.

З матеріалів справи також вбачається, що дійсно на спірній земельній ділянці ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без затвердженого проекту та дозвільної документації відремонтували садовий будинок і побудували господарські будівлі.

Незавершене будівництво - об'єкти, які розпочаті будівництвом, відповідно до вимог закону, але не прийняті в експлуатацію, включаючи законсервовані об'єкти.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦК України поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України "Про планування і забудову територій" (ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність").

Таким чином, садовий будинок і господарські будівлі, розташовані на земельній ділянці площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва не можна вважати незавершеним будівництвом, воно є самочиним будівництвом.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Поняття "садового будинку" дано в "Будівельних нормах і правилах" № 4-8 ДБН 360-92. Відповідно до яких садовий будинок - будівля для літнього (сезонного) використання, що відповідає нормативам, установленим для житлових будинків.

Крім того, Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженими Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 № 95 передбачено процедуру та умови прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт та механізм проведення технічного обстеження садового будинку.

Граничний розмір площі забудови і поверховості садового будинку і господарських будівель встановлюються статутом садового товариства чи кооперативу з погодженням з місцевими органами архітектури і містобудування (районними або обласними).

Нормами Сімейного кодексу України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, передбачено, що майно, яке набуто подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення (чч. 1, 2 ст. 70).

Пленум Верховного Суду України в пунктах 23 і 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Дійсно, за змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, але належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і фактом, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 спільною працею з ОСОБА_4 та за спільні сумісні кошти виконували будівельні роботи по ремонту садового будинку і його облаштуванню, проводили будівництво господарських і побутових будівель та споруд, яке є самовільним, то позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будівельних матеріалів та обладнання та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину цих матеріалів та обладнання, що були використані для вищезазначеного самовільного будівництва підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, Управління Держземагентства у Володимирецькому районі Рівненської області, ОСОБА_3, третьої особи - Кузнецовської міської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в частині про визнання об»єктом права спільної сумісної власності земельної ділянки та визнання права власності на ? частину земельної ділянки - відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в частині визнання спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину будівельних матеріалів, що знаходяться на земельній ділянці площею 0,1023 га, яка розташована на землях Старорафалівської сільської ради, державний акт: серія НОМЕР_4, кадастровий номер: НОМЕР_3 - задоволити та визнати спільною сумісною власністю будівельні матеріали та визнати за нею право власності на ? частину будівельних матеріалів, вартістю 118 434, 00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук