Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/6755/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

18.11.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.,

при секретарі Сокиран І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 13 липня 2014 року ОСОБА_2 отримав від неї в борг грошові кошти у розмірі 12 000,00 дол. США. Відповідач власноруч написав розписку, відповідно до якої зобов'язався повернути кошти протягом липня 2014 року. З моменту отримання відповідачем даних коштів, свого зобовязання ОСОБА_2 не виконав. На сьогоднішній день гроші їй не повернуті. Тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 борг у сумі 12 000 дол. США, що є еквівалентом 255 960 грн згідно з курсом НБУ, а також стягнути судові витрати.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечували.

У судове засідання відповідач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин та за відсутності заперечень позивача та представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При розгляді справи судом встановлено, що 13 липня 2014 року ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти у розмірі 12 000,00 дол. США.

Отримані в борг кошти ОСОБА_2 зобовязувалася повернути протягом липня 2014 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається

Ст. 526 КЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Порушення зобовязання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що позивач виконала свої договірні зобов'язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши останньому грошові кошти в сумі, визначеній договором позики.

Однак, у встановлений договором строк, ОСОБА_2 не повернув позивачу борг, тим самим порушивши умови надання позики.

Як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу 12 000,00 дол.США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 255 960,00 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем умов договору. Тому позовні вимоги про стягнення суми боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути понесені позивачем витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 2559,60 грн, що підтверджується квитанцією №3021 від 20 червня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 526,536, 610 ЦК України та ст.ст.88, 208, 213-215, 294 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 255 960 ( двісті пятдесят пять тисяч девятсот шістдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2559 грн. 60 коп.

Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя: В.В. Нікушин