У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мазур Л.М., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Дніпропетровської міської ради, третя особа - Управління держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, про визнання державного акта про право власності на землю недійсним, визнання незаконним рішення про передачу земельної ділянки у власність, скасування державної реєстрації права власності на землю та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, Дніпропетровської міської ради про визнання державного акта про право власності на землю недійсним, визнання незаконним рішення про передачу земельної ділянки у власність, скасування державної реєстрації права власності на землю та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилався на те, що йому на праві власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2013 року. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1132 кв. м. Позивач отримав домоволодіння у спадщину від своєї бабусі ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, якій вона належало на підставі договору забудови, виданого на підставі розпорядження Виконавчого комітету Дніпропетровської районної Ради депутатів трудящих від 28 березня 1995 року. Вказана обставина також підтверджується актом відводу земельної ділянки від 27 серпня 1953 року, в якому зазначено, що ОСОБА_8 відведена земельна ділянка площею 0,12 га, випискою з протоколу загальних зборів від 27 серпня 1953 року про виділення ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,12 га, планом домоволодіння від 09 вересня 1953 року, згідно з яким площа земельної ділянки також становить 0,12 га, технічними паспортами комунального підприємства «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» від 13 січня 1986 року та від 26 квітня 2002 року, згідно з якими площа земельної ділянки становить 0,12 га. З 1953 року до теперішнього часу за земельну ділянку, на якій розташоване вказане домоволодіння, сплачується земельний податок за площу, що дорівнювала 1 132 кв. м, на підтвердження чого наявні квитанції про сплату земельного податку та довідка податкової інспекції від 25 липня 2013 року.

Отримавши у спадщину домоволодіння, позивач звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, в якій отримав Витяг з реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01 квітня 2013 року. 21 травня 2013 року позивачем отримано технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1, згідно з якими площа земельної ділянки під домоволодінням становить 818 кв. м замість 1 132 кв. м.

У другій половині 2012 року відповідач ОСОБА_7, домоволодіння якого межує з належним позивачу домоволодінням, без належного на те дозволу з боку позивача почав користуватися городом земельної ділянки, переданої у користування бабусі позивача, а надалі встановив паркан, захватив земельну ділянку площею більше ніж 300 кв. м, на претензії позивача стосовно того, що ним самовільно захоплено город позивача, відповідач пояснив, що земельну ділянку приватизував.

Позивач, вважаючи, що у зв'язку із самовільним захопленням частини земельної ділянки ОСОБА_7 земельна ділянка, виділена у користування домоволодіння АДРЕСА_1, належного позивачу, зменшилася на 314 кв. м, ОСОБА_6 просив суд визнати недійсним, виданий на ім'я ОСОБА_7 державний акт на право власності від 20 серпня 2012 року НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0920 га, за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий НОМЕР_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданий на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27 червня 2012 року № 48/25; визнати незаконним рішення Дніпропетровської міської ради від 27 червня 2012 року № 48/25, на підставі якого виданий державний акт на право власності від 20 серпня 2012 року НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0920 га, за адресою: АДРЕСА_2, на ім'я ОСОБА_7; скасувати реєстрацію державного акта на право власності на вказану земельну ділянку та усунути перешкоди позивачу у користуванні вказаною земельною ділянкою, зобов'язавши ОСОБА_7 повернути ОСОБА_6 314 кв. м захопленої земельної ділянки.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним виданий на ім'я ОСОБА_7 державний акт на право власності від 20 серпня 2012 року НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0920 га за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий НОМЕР_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданий на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27 червня 2012 року № 48/25.

Визнано незаконним рішення Дніпропетровської міської ради від 27 червня 2012 року № 48/25, на підставі якого виданий державний акт на право власності 20 серпня 2012 року НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0920 га за адресою: АДРЕСА_2, на ім'я ОСОБА_7

Скасовано реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,0920 га за адресою: АДРЕСА_2, на ім'я ОСОБА_7, здійснену в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі від 20 серпня 2012 року № 6139.

Усунено ОСОБА_6 перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2, з боку ОСОБА_7, зобов'язавши його повернути ОСОБА_6 314 кв. м захопленої ним земельної ділянки.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2014 року стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_7 та Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 458 грн 80 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судам норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 набув право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті своєї бабусі ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вказаний факт встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2013 року.

ОСОБА_7 є власником домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 12 травня 2010 року, згідно з яким ОСОБА_7 придбав вказаний будинок, розташований на земельній ділянці розміром 9 200 кв. м.

Адреси вказаних домоволодінь були змінені рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 листопада 2006 року № 4245 «Про визначення початку та кінця АДРЕСА_1 та упорядкування адресації забудови», старими адресами вищевказаних домоволодінь були: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради від 27 червня 2012 року № 48/25, державним актом на право власності від 20 серпня 2012 року НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0920 га ОСОБА_7 є власником земельної діл <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2100/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>янки за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 27, 58, 107).

Станом на 31 грудня 2012 року право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,0920 га у державному реєстрі земель зареєстровано за ОСОБА_7 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, дата та номер реєстрації 20 серпня 2012 року № 06139, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Станом на 31 грудня 2012 року право власності (користування) на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_8 у державному реєстрі земель не зареєстровано.

Згідно з актом робочої групи з питань самоврядного контролю за додержанням вимог законодавства України щодо раціонального використання та охорони земель Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2012 року № 52-12 власником домоволодіння АДРЕСА_2 - ОСОБА_7 приватизовано частину земельної ділянки близько 300 кв. м, що належить до домоволодіння АДРЕСА_1. Також вказано, що в діях ОСОБА_7 вбачається порушення ст. 211 ЗК України та ст. 53-1 КУпАП.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що домоволодіння АДРЕСА_1, яке належало ОСОБА_8 і яке успадкував позивач після її смерті, розташоване на земельній ділянці площею 1 132 кв. м, згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, ОСОБА_7 приватизував частину земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, а також послався на відсутність погодження з ОСОБА_7 та з ОСОБА_6 меж земельної ділянки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, у нього відсутні документи, які посвідчують право власності на земельну ділянку, як це передбачено ст. ст. 22, 23 ЗК України 1990 року, до відповідача у зв'язку з придбанням домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу перейшло право користування земельною ділянкою, на якій воно розміщено, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, рішенням Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради XII сесії VI скликання від 29 грудня 2011 року вирішено земельний спір щодо встановлення меж між домоволодінням АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та встановлено межі між домоволодіннями, які належать сторонам у справі, згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 158 ЗК України 2001 року (в редакції станом на 29 грудня 2011 року) земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до ст. 159 ЗК України 2001 року земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у місячний термін з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у 5-денний термін з часу його прийняття.

Сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його (ст. 160 цього Кодексу).

Рішення відповідних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органів місцевого самоврядування вступає в силу з моменту його прийняття. Оскарження зазначених рішень у суді призупиняє їх виконання. Виконання рішення щодо земельних спорів здійснюється органом, який прийняв це рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу).

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що до позивача при переході права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування перейшло право користування земельною ділянкою, а до відповідача право користування земельною ділянкою перейшло у зв'язку з набуттям на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_2, земельний спір між суміжними землекористувачами - сторонами у справі щодо встановлення меж між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 вирішено у 2011 році згідно з рішенням Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради XII сесії VI скликання від 29 грудня 2011 року та встановлено межі між цими домоволодіннями, рішення органу місцевого самоврядування сторонами не оскаржувалося, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Встановлення апеляційним судом обставин щодо відсутності у позивача документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, правового значення для вирішення цього спору не мають, оскільки не лише власник земельної ділянки, але і землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, а держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю (ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України 2001 року).

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Л.М. Мазур Г.І. Мостова М.І. Наумчук