Провадження №2/751/45/15
Рішення

Іменем України

19 січня 2015 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

при секретарі Дасюк Н. В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу,

Встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 23 000 грн сплаченого авансу, 3 079,47 грн - 3% річних за користування грошовими коштами у період з 03.06.2010 року по 03.12.2014 року, 4000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу (а.с.4-5).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.06.2010 року відповідач пообіцяв позивачу продати гараж в автомобільному кооперативі АДРЕСА_1. При цьому, в якості авансу, ОСОБА_2 отримав 30 000 грн, про що зазначено в розписці. Позивач вказує, що потім він змінив свої наміри та просив відповідача повернути йому всю суму авансу і до кінця 2010 року ОСОБА_2 повернув 7 000 грн. Іншу частину грошей відповідач не повертає. За таких обставин, вважає, що крім суми боргу з відповідача слід стягнути 3% річних за користування чужими коштами.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти заявленого позову заперечував, просив відмовити повністю з підстав, зазначених в письмових запереченнях (а.с. 20-21). Вважає, що позивач надав йому завдаток, а не аванс, а тому вказані кошти не підлягають поверненню. Крім того, позивачем без поважних причини пропущений строк позовної давності, що є також підставою для відмови у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 03 червня 2010 року між сторонами з метою зобов'язання укласти у подальшому договір купівлі-продажу гаражу складено розписку, за умовами якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 30 000 грн в рахунок оплати за гараж (а.с.9). Цю суму вони визначили як завдаток.

Проте, у подальшому договір купівлі-продажу гаражу між сторонами укладено не було.

Відповідно до пояснень відповідача через півтора місяці, після складання розписки, позивач звернувся до нього з вимогою про повернення коштів.

У зв'язку з вказаною вимогою, відповідачем 11.10.2010 року та 07.03.2011 року повернуто відповідно 4 000 грн та 3 000 грн, що підтверджується розписками (а.с.25-26).

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Суд вважає безпідставними твердження відповідача, що отримані ним кошти в сумі 30 000 грн в рахунок оплати за гараж є завдатком, а тому не підлягають поверненню, оскільки договору купівлі-продажу гаражу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, позивач відмовився від укладання вказаного договору, а тому, сплачені в рахунок виконання договору ОСОБА_3 30 000 грн є авансом.

Разом з тим, ст. ст.256, 257 ЦК України визначено, що особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності, який встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Так, у розписці не встановлений строк (термін), до якого ОСОБА_2 мав повернути ОСОБА_3 аванс. Позивач через півтора місяці, після складання 03.06.2010 року розписки, що не заперечується представником позивача, звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів.

У відповідності до положень ч.2 ст.530 ЦК України у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги відповідач не виконав свого обов'язку, проте в подальшому повернув частину коштів позивачу, останній розрахунок ним було проведено 07.03.2011 року.

З викладеного випливає, що в силу ст.ст. 257, 264 ЦК України строк позовної давності по даній справі обчислюється з 07.03.2011 року і станом на день подачі ОСОБА_3 позовної заяви - 18.11.2014 року він сплив. Про поновлення цього строку позивач та його представник не заявляли. За таких обставин, строк позовної давності по даній справі позивачем пропущено без поважних причин.

Частина 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач заявив у судовому засіданні про застосування строку позовної давності.

Беручи до уваги, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, а ОСОБА_2 заявив про застосування судом при вирішенні даної справи строку позовної давності, то відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позовних вимог позивача належить відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності та відсутністю підстав для його поновлення.

З огляду на вищевказане суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 13, 60, 88, 208, 209, 212, 215, 218, 292 ЦПК України, ст..ст. 257,264, 267, 530, 570, 571 ЦК України, суд,-

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. В. Маслюк