Справа № 344/6253/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1933/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування по закону за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування по закону.

Позовні вимоги мотивував тим, що 25 грудня 2013 року померла їхня з відповідачкою мама ОСОБА_5, унаслідок чого відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно. Заповітного розпорядження померла не зробила, відповідно вони є спадкоємцями по закону першої черги. Зважаючи на похилий вік та стан здоровя, мама потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, а отже перебувала в безпорадному стані. Однак, відповідач внаслідок своєї бездіяльності ухилилась від виконання обовязку щодо надання допомоги спадкодавцеві. А тому з цих підстав просив задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 липня 2015 року позов задоволено. Усунено ОСОБА_3 від права на спадкування за законом спадщини матері ОСОБА_5.

На рішення представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При вирішенні спору не враховано положень ст. 1224 ЦК України щодо можливості усунення від права на спадкування лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі. Також судом не дано правильної юридичної оцінки поясненням свідків про те, що спадкодавець не потребувала матеріальної допомоги, оскільки сама матеріально допомагала своїм дітям та онукам. Натомість сама відповідач отримує пенсію за віком в розмірі 1049,00 грн. на місяць, здійснює догляд за чоловіком, який є інвалідом другої групи. У звязку із цими обставинами вона не могла постійно перебувати біля матері, проте надавала допомогу у силу своїх можливостей. Відсутні в матеріалах справи і будь-які докази щодо перебування спадкодавця в безпорадному стані у звязку із тяжкою хворобою. Наявність у спадкодавця офтальмологічного захворювання - вікової катаракти, не може свідчити про миттєву сліпоту, і як наслідок, про безпорадний стан хворого.

З цих підстав апелянт просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 та його представник доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що матір сторін у звязку із похилом віком та станом здоровя потребувала стороннього догляду, який, а також матеріальне забезпечення, протягом тривалого часу повністю здійснював позивач. Разом з тим, відповідач маючи можливість здійснювати догляд за матірю, забезпечувати задоволення її мінімальних необхідних життєвих інтересів ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві.

Проте колегія суддів погодитися з таким висновком місцевого суду не може, оскільки він не ґрунтується на нормах матеріального права та не відповідає дійсним обставинам справи виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми Закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

При цьому під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні таких обставин як встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи, доведеності цих фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Судом встановлено, що 25 грудня 2013 року померла мати сторін ОСОБА_5, унаслідок чого відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно частину будинковолодіння та земельну ділянку, що знаходяться по вул. Ремісничій,17 в м. Івано-Франківську.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як діти померлого спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом.

Заповітного розпорядження щодо спадкового майна померла не зробила.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 посилався на те, що у звязку із станом здоровя (сліпотою, тяжкою хворобою ніг) та похилим віком їхня мати потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, однак відповідач свідомо ухилялась від своїх обовязків щодо догляду за мамою.

Як передбачено ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Однак, на обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не доведено факту перебування матері ОСОБА_5 в безпорадному стані через похилий вік чи тяжку хворобу, факту потреби спадкодавця в отриманні такої допомоги від дочки відповідача у справ , як і не встановлено судом, за умови надання померлій, за висновком суду, такої допомоги позивачем та членами його сімї, які мали змогу надавати їй таку допомогу, оскільки проживали разом із нею.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на виписку із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5, яка на його думку є підтвердженням безпорадності матері, оскільки такі обставини з неї не випливають. Даною випискою підтверджено перебування хворої з 16 липня 1996 року по 25 липня 1996 року на лікуванні в офтальмологічному відділенні обласної клінічної лікарні з діагнозом - зріла вікова катаракта правого ока. В той же час письмових доказів, які б свідчили про те, що в подальшому мати осліпла і це призвело, в тому числі, до її безпорадного стану суду не представлено.

Відповідно голослівними є твердження позивача та його представника щодо неможливості матері самостійно рухатись через хворобу ніг, оскільки вони обєктивними доказами не підтверджені та частково спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_6

Аналогічно не доведено будь-якими належними та допустимими доказами того факту, що позивач звертався до відповідача з проханням надати допомогу через відсутність змоги надавати ним таку допомогу як фізичну, так і матеріальну та факту бездіяльності з цього приводу відповідача, як уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язаного з винною поведінкою ОСОБА_3, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Не підтверджені ці обставини і поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні місцевого суду.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції на порушення статей 212, 214 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не встановив, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; у достатньому обсязі не визначився щодо характеру спірних правовідносин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відтак, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 липня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування по закону відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_7