АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/9400/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Ключник А.С.
Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Шебуєвої В.А.,

- Оніщука М.І.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2010 року ПАТ «Фольксбанк» правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» звернулось в суд з позовом, яким з уточненями просило стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість по кредитному договору № FK49527 від 30.05.2008 року в сумі 823 304,01 доларів США, що за курсом НБУ становить 6590383,94 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: садовий будинок позначений літерою «А» житловою площею 106,6 кв.м. та загальною площею 329,90 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0627 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, спосіб реалізації майна, що передано в іпотеку визнати шляхом реалізації з прилюдних торгів, визначити ціну предмету іпотеки відповідно до оцінки суб'єктом оціночної діяльності.

Мотивувало свої вимоги тим, що 30.05.2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк» правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № FK49527, відповідно до якого ВАТ «Електрон Банк» надав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 800 000,00 доларів США з кінцевим строком погашення до 29.05.2023 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,50 % річних, а в разі виникнення прострочення заборгованості за кредитом розмір процентів становить 22,50 % річних.

Для забезпечення зобов'язань по кредитному договору між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, відповідно до якого ВАТ «Електрон Банк» надано в іпотеку садовий будинок позначений літерою «А» житловою площею 106,6 кв.м. та загальною площею 329,90 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0627 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, який належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частках.

Однак, ОСОБА_5 належним чином не виконує зобов'язання, в результаті чого заборгованість останнього станом на 22.01.2010 року становить 823 304,01 доларів США, що за курсом НБУ становить 6590383,94 грн., з яких: заборгованість по тіло кредиту - 763 448,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 6113996,96 грн., заборгованість по процентах становить 59 856,01 доларів США, що за курсом НБУ становить 479350,87 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.09.2013 року позов задоволено (том 2, а.с. 162-165).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.09.2013 року залишено без змін (том 2, а.с. 213-215).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.09.2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (том 2, а.с. 238-239).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ПІН:НОМЕР_1 та ОСОБА_3, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, ПІН:НОМЕР_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк», місцезнаходження: м. Львів, вул. Грабовського, 11, , МФО 325213, рах.№0 в ЛТУ НБУ м. Львова, заборгованість по кредитному договору № FK49527 від 30.05.2008 року у розмірі 1 894 080,33 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.03.2015 року становить 45 024 681,67 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме:

садовий будинок позначений літерою «А» житловою площею 106,6 кв.м. та загальною площею 329,90 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить в рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності видане 10.10.2007 року Головним управлінням житлового забезпечення на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 17.09.2007 року за №1674-С/ГК, яке 15.10.2007 року зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна у реєстровій книзі №41-271 за реєстровим НОМЕР_4;

та земельну ділянку площею 0,0627 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, що належить в рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 виданих 11.07.2006 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.03.2006 року за №461 (ВРС №206618), що зареєстровані в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №05-7-02170 та №05-7-02171.

Звернення стягнення ухвалено провести шляхом реалізації предметів іпотеки через прилюдні торги в порядку виконавчого провадження органом Державної виконавчої служби за місцем знаходження предмета іпотеки та за початковою ціною предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який призначений в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ПІН:НОМЕР_1 та ОСОБА_3, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, ПІН:НОМЕР_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк», місцезнаходження: м. Львів, вул. Грабовського, 11, , МФО 325213, рах.№0 в ЛТУ НБУ м. Львова, судовий збір у розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Зазначають, що договір іпотеки вони не підписували, а відповідно до ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені). Крім того, розрахунок доданий до позовної заяви підписаний невідомою особою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення часників процесу, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.05.2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк», що підтверджується Статутом ПАТ «Фольксбанк» (а.с. 50-51 том №1 ), правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № FK49527, відповідно до якого ВАТ «Електрон Банк» надав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 800000,00 доларів США з кінцевим строком погашення до 29.05.2023 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,50 % річних, а в разі виникнення прострочення заборгованості за кредитом розмір процентів становить 22,50 % річних (а.с. 19-32 том № 1).

ОСОБА_5 одержав отримані в кредит кошти, в сумі 800 000,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1603_7 від 30.05.2008 року (том 1, а.с. 40).

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № FK49527 від 30.05.2008 року, між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк», що підтверджується Статутом ПАТ «Фольксбанк» (а.с. 50-51 том № 1) правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, 30.05.2008 року укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавці передали, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку садовий будинок позначений літерою «А» житловою площею 106,6 кв.м. та загальною площею 329,90 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 263527,00 грн. та земельну ділянку площею 0,0627 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, ринковою вартістю 708936,00 грн. (а.с. 33-38 том. № 1).

З метою забезпечення кредитного договору № FK49527 від 30.05.2008 року, між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк», що підтверджується Статутом ПАТ «Фольксбанк» (а.с. 50-51 том № 1) правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, 30.05.2008 року, укладено договір поруки № РО94183 (а.с. 42), відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_5 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № FK49527 від 30.05.2008 року, в повному обсязі.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № FK49527 від 30.05.2008 року, заборгованість ОСОБА_5 станом на 22.01.2010 року становить 823304,01 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.01.2010 року (8,0048 грн. (а.с. 152-153 том № 2) становить 6590384,94 грн., з якої: заборгованість по тіло кредиту - 763448,00 доларів США, заборгованість по відсотках - 59856,01 доларів США (а.с. 39, 218, 219 том № 1).

05 березня 2015 року позивач збільшив розмір позовних вимог в частині розміру заборгованості та просив суд визначити заборгованість, яка складається з: 763 448,00 дол. США. заборгованості по кредиту; 469 451,06 дол. США заборгованості по відсотках та 661 181,27 дол. США по пені.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У відповідності до частини 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У відповідності до частини 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Абзацом 2 п.2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Згідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, відповідно до п. 9 іпотечного договору від 30.05.2008 року, іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем-боржником основного зобов'язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавців шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Уклавши з позивачем зазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості.

Не заслуговують на увагу посилання апелянтів на те, що вони не підписували договір поруки оскільки, як вбачається з матеріалів справи апелянтами неодноразово подались клопотання про призначення експертиз, зокрема будівельно-технічної від 11.02.2013 року (а.с.106 т.2), почеркознавчої від 28.09.2013 року(а.с.176 т.2) та від 28.08.2014 року (а.с.12 т.3).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 25.09.2014 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про призначення судової почеркознавчої експертизи у зазначеній цивільній справі задоволено. На вирішення судової почеркознавчої експертизи поставлено наступне питання:

1) Чи виконаний підпис на іпотечному договорі від 30 травня 2008 року, який укладений між ВАТ «Електрон Банк» в особі Київського регіонального відділення, правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрований в реєстрі за № 1912 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5, чи іншими особами? (том. 3, а.с. 38-39).

04.12.2014 року до суду першої інстанції надійшло повідомлення експертів про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи (том. 3, а.с. 55-56).

Відповідно до ст. 150 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

У клопотанні представника відповідачів від 11.03.2015 року порушено питання щодо призначення повторної експертизи про встановлення належності підпису відповідачів у договорі поруки №РО94183 від 30.05.2008 року, а не у іпотечному договорі від 30 травня 2008 року, який був предметом дослідження експертів.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що такі дії апелянтів направлені на затягування розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції підставно виходив з того, що оскільки ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк», що підтверджується Статутом ПАТ «Фольксбанк» (а.с. 50-51 том №1 ), правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» повністю виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № FK49527 від 28.05.2008 року, а ОСОБА_5 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, позовні вимоги про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з сумою боргу яка підлягає стягненню з наступних підстав.

Відповідно до розрахунку про збільшення позовних вимог (а.с.69 т.3), станом на 05.03.2015 року сума заборгованості відповідачів перед банком становить 1 894 080,33 доларів США з яких:

763 448,00 доларів США заборгованість по кредиту;

469 451,06 доларів США заборгованість по відсотках;

661 181,27 доларів США заборгованість по пені.

Згідно п. 6.2 та 6.3 кредитного договору за несвоєчасне повернення кредиту, або його частини, процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

Пеня станом на 05.03.2015 року становить 661 181,27 доларів США (а.с. 73, том. 3).

У п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільний справі» роз»яснино, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Ураховуючи те, що виконання грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима.

Проте фінансові санкції за несвоєчасне повернення кредиту у вигляді пені та штрафу можуть бути застосовані лише у випадках прострочення грошового зобов»язання у гривні.

Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Однак позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦПК України).

Представником відповідачів до суду першої інстанції 25.05.2015 року було подано клопотання про застосування строку позовної давності в один рік до вимоги про стягнення пені у відповідності до ст. 258 ЦК України.

З розрахунку ПАТ «ВіЕс Банк» наданого суду апеляційної інстанції з урахуванням строку позовної давності в один рік, вбачається, що пеня складає за період з 06.03.2014 року по 05.03.2015 року суму 4 311 268,10 грн.

Задовольняючи позов, суд визначив суму заборгованості по кредиту, процентах та пені в доларах без застосування строку позовної давності щодо нарахування пені за 1 рік і без визначення розміру пені за цей період в гривнях.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині визначення суми заборгованості та звернення стягнення на іпотечне майно.

У іншій частині рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам і підстав для його скасування не встановлено, оскільки ОСОБА_5,, ОСОБА_3 не надали допустимих доказів на підтвердження своїх доводів.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року скасувати в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 по кредитному договору № FK49527 від 30.05.2008 року в розмірі : 763 448,00 доларів США по тілу кредиту; 469 451,06 доларів США по процентах за користування кредитом; 4 311 268,10грн. по пені, звернути стягнення на предмет іпотеки іпотекодавців ОСОБА_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ПІН:НОМЕР_1 та ОСОБА_3, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, ПІН:НОМЕР_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк», місцезнаходження: м. Львів, вул. Грабовського, 11, , МФО 325213, рах.№0 в ЛТУ НБУ м. Львова, а саме:

садовий будинок позначений літерою «А» житловою площею 106,6 кв.м. та загальною площею 329,90 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить в рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності видане 10.10.2007 року Головним управлінням житлового забезпечення на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 17.09.2007 року за №1674-С/ГК, яке 15.10.2007 року зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна у реєстровій книзі №41-271 за реєстровим НОМЕР_4;

та земельну ділянку площею 0,0627 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, що належить в рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 виданих 11.07.2006 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.03.2006 року за №461 (ВРС №206618), що зареєстровані в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №05-7-02170 та №05-7-02171.

Звернення стягнення провести шляхом реалізації предметів іпотеки через прилюдні торги в порядку виконавчого провадження органом Державної виконавчої служби за місцем знаходження предмета іпотеки та за початковою ціною предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який призначений в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

В іншій частині рішення суду залити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: