Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер №22/778/2678/15
№ 22-ц/778/2678/15 Головуючий у 1-й інстанції Зимогляд В.В.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.,

суддів Воробйової І.А.,

Онищенка Е.А.,

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства "Проектно-виробниче архітектурне планувальне бюро" Мелітопольської міської ради Запорізької області про зміну формулювання причини звільнення, про скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнювала, до КП "Проектно-виробниче архітектурне планувальне бюро" Мелітопольської міської ради Запорізької області про зміну формулювання причини звільнення, про скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення.

В обґрунтування позову, позивач зазначала, що 01 березня 2011 року наказом № 8 від 28 лютого 2011 року вона була прийнята відповідачем на роботу на посаду бухгалтера на час декретної відпустки іншого працівника.

У червні 2014 року позивачу стало відомо про вихід працівника з декретної відпустки, тому 16 червня 2014 року вона подала заяву про звільнення з роботи за згодою сторін з 01 липня 2014 року.

Оскільки позивач попередила відповідача про своє звільнення за два тижні, тому відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України 01 липня 2014 року вона не вийшла на роботу.

В порушення вимог ст. 47 КЗпП України, відповідач в день звільнення 30 червня 2014 року не видав позивачу трудову книжку і не виплатив всіх сум, що належать їй при звільненні.

На підставі викладеного, позивач уточнивши позовні вимоги, просила суд, скасувати наказ від 24.07.2014 року про застосування дисциплінарного стягнення; наказ від 25.07.2014 року про застосування повторного дисциплінарного стягнення, наказ від 29.07.2014 року про відрахування в межах середньомісячної заробітної плати, наказ від 29.07.2014 року про звільнення за прогул без поважних причин, змінити формулювання звільнення на звільнення з роботи за п. 6 ст. 40 КЗпП України з 30.06.2014 року, у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовив в задоволені позову з підстав неконкретизованих позовних вимог ОСОБА_3

Проте з таким правовим обґрунтуванням підстав відмови в позові колегія суддів погодитись не може.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

Згідно п.1 ст.36 КЗпПУ підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Судом встановлено, що згідно наказу №8 від 28.02.2011 року ОСОБА_3 була прийнята з 01.03.2011 року на роботу на посаду бухгалтера на час декретної відпустки.

16.06.2014 року ОСОБА_3 подала заяву про звільнення з роботи за згодою сторін з 01.07.2014 року.

З 07.07. 2014 року позивач перестала виходити на роботу, що не заперечувалось сторонами по справі. Позивач, при цьому, посилалась на свою заяву про звільнення за угодою сторін.

Однак, сторона роботодавця заперечувала таке звільнення, угода досягнута не була.

Згідно наказу №17 від 02 липня 2014 року у зв"язку із виявленням численних порушень у роботі бухгалтера ОСОБА_3 на підставі доповідної записки від 26.06.2014 року головного бухгалтера КП "ПВАПБ" ММР ЗО ОСОБА_4, наказу від 01.07.2014 року №16 про відсторонення від роботи ОСОБА_3 було призначено службове розслідування щодо розгляду фактів, викладених у доповідній записці головного бухгалтера.

Згідно Наказу №18 від 17 липня 2014 року у ОСОБА_3 витребувано письмові пояснення по службовому розслідування та надано можливість усунення виявлених порушень.

В матеріалах справи наявний акт про відсутність ОСОБА_3 на робочому місці з 07.07.2014 року по 29.07.2014 року (а.с.81), складений представниками КП "ПВАПБ" ММР ЗО. Табель обліку робочого часу по підприємству за червень, липень 2014 року, згідно якого ОСОБА_3 відсутня на роботі з 07.07.2014 року по 29.07.2014 року.

Наказом №28 від 29.07.2014 року ОСОБА_3 звільнено за прогул з 07.07.2014 року по 29.07.2014 року. згідно ст.4 ст. 40 КЗпП України.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 пояснила свій невихід на роботу з 07.07.2014 року в зв"язку з написанням нею заяви про звільнення за угодою сторін.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно роз'яснень викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", із змінами та доповненнями, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Оскільки при відстороненні від роботи трудові відносини не припиняються, також і не припиняється і дія трудового договору, а тому у позивача був обов"язок щодо виходу на роботу та надання пояснень під час службового розслідування та усунення встановлених розслідуванням порушень.

Доводи щодо необхідності звільнення позивача за п.6 ст.40 КЗпП України в зв"язку з виходом з декретної відпустки ОСОБА_5, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, оскільки угода сторін щодо звільнення ОСОБА_3, з 01.07.2014 року досягнута не була, у ОСОБА_3 відсутні підстави щодо невиходу на роботу, а тому колегія суддів, дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в позові з підстав зазначених в мотивувальній частині цього судового рішення.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування підстав для відмови в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: