Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Кадєтової О.В., Мазур Л.М.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: виконавчий комітет Полтавської міської ради, Октябрська районна у м. Полтава рада, управління земельних ресурсів та земельного кадастру виконавчого комітету Полтавської міської ради, управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно, як на самостійний об'єкт права власності, зобов'язання не чинити перешкод, виділення в користування земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно, як на самостійний об'єкт права власності. Зазначав, що сторони є співвласниками будинковолодіння по АДРЕСА_1 по ј частці кожен. Відповідач не надає згоди на поділ нерухомого майна та погодження на його виділ, участі у спільному утриманні нерухомого майна не приймає. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив позов задовольнити.

У процесі розгляду справи до участі у справі залучені треті особи: виконавчий комітет Полтавської міської ради, Октябрська районна у м. Полтаві рада, управління земельних ресурсів та земельного кадастру виконавчого комітету Полтавської міської ради, управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2015 року, позов задоволено частково. Визначено, що частка ОСОБА_3 складає 73/200 будинковолодіння, частка ОСОБА_4 - 127/200 будинковолодіння АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 4 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 28 лютого 2014 року № 34/35/36. Виділено ОСОБА_3 в окремий об'єкт нерухомого майна - окрему садибу, по АДРЕСА_1 частину житлового будинку літ. «А-1» в складі: тамбур І площею 4,4 кв. м, сіни III площею 5,7 кв. м, 3 кухня площею 6,8 кв. м, 4 кімната площею 15,9 кв. м, а всього 32,8 кв. м. Господарські споруди: сарай літ. «Б», огорожа № 1, ворота огорожі № 2, погріб літ. «б», вбиральня літ. «Г», огорожа № 7, що розташована на земельній ділянці площею 298,5 кв. м (до додатку № 8 варіанту № 4, згідно з варіантом № 4 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 28 лютого 2014 року № 34/35/36). Для здійснення запропонованого варіанту поділу зобов'язано ОСОБА_3 замурувати дверний отвір із приміщення 2-3 до приміщення 2-2. Визначено порядок користування земельною ділянкою площею 597 кв. м по АДРЕСА_1, виділено в користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 298,5 кв. м (до додатку № 8 варіанту № 4 колір червоний, згідно варіанту № 4 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 28 лютого 2014 року № 34/35/36), у користуванні ОСОБА_4 залишено земельну ділянку площею 298,5 кв. м (до додатку № 8 варіанту № 4 колір голубий, згідно варіанту № 4 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 28 лютого 2014 року № 34/35/36). Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на майно, що розташоване по АДРЕСА_1. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення в частині визначення порядку користування земельною ділянкою скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовуючи набуття ОСОБА_3 права на земельну ділянку, виходив із положень ст. 120 ЗК України, який набрав чинності 1 січня 2002 року, та ст. 377 ЦК України, який набрав чинності 1 січня 2004 року, та визначив порядок користування нею відповідно до висновку будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 34/35/36 від 28 лютого 2014 року.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності по Ѕ частині належить домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 1 вересня 2004 року, виданого після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7

Вказане домоволодіння розташоване на неприватизованій земельній ділянці загальною площею 597 кв. м, яка була виділена для будівництва жилого будинку згідно рішення виконкому Октябрської ради депутатів трудівників № 90 від 25 лютого 1958 року ОСОБА_8 у безстрокове користування.

Відповідно до ст. 30 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Враховуючи те, що спадкодавець майна ОСОБА_7, після якої право власності на будинок перейшло до сторін, померла ІНФОРМАЦІЯ_1, то до спірних правовідносин щодо набуття ними права користування земельною ділянкою у зв'язку з набуттям у власність жилого будинку, на якій він розташований, необхідно застосовувати положення ст. 30 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року, яка діяла на час переходу права власності на нього до ОСОБА_3, ОСОБА_4

Згідно із ст. 341 ЦПК України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З врахуванням того, що судами неправильно застосовано норму матеріального права, яка регулює спірні правовідносини, судові рішення підлягають зміні в частині застосування норми матеріального права на підставі якої вирішено спір, а саме замість ст. 120 ЗК України від 25 жовтня 2001 року та ст. 377 ЦК України від 16 січня 2003 року зазначити як правову підставу вирішення спору ст. 30 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року.

Зміна норми матеріального права не впливає на вирішення спору по суті, оскільки правильно встановивши набуття сторонами права користування земельною ділянкою, суд визначив порядок користування нею між останніми відповідно до варіанту передбаченого у висновку експерта.

При цьому колегія суддів виходить із положень ст. 335 ЦПК України, згідно якої під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

вирішила:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2015 року змінити у частині застосування норми матеріального права на підставі якої вирішено спір, вказавши правовою підставою вирішення спору ст. 30 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року замість ст. 120 ЗК України від 25 жовтня 2001 року та ст. 377 ЦК України від 16 січня 2003 року.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді:О.В. Кадєтова Л.М. Мазур Г.І. Мостова М.І. Наумчук