Справа № 302/401/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства Міжгірської селищної ради Міжгірське виробниче управління житлово-комунального господарства на рішення Міжгірського районного суду від 09 червня 2015 року в справі за позовною заявою Комунального підприємства Міжгірської селищної ради Міжгірське виробниче управління житлово-комунального господарства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року КП "Міжгірське ВУЖКГ" звернулось в суд із вищенаведеним позовом, який мотивувало тим, що з ОСОБА_1 було укладено договір від 01.01.2004 року за № 312 про надання послуг із водопостачання та водовідведення та договір від 15.03.2005 року про участь у витратах на утримання будинку та при будинкової території. Регулярно надаючи комунальні послуги з водопостачання, водовідведення та утримання будинку і прибудинкової території, ОСОБА_1 не здійснювала систематично оплату наданих їй послуг. У зв'язку із чим, станом на 30.03.2015 року утворилась заборгованість по платежам за надані комунальні послуги на загальну суму 3457,48 гривень. На надіслані їй попередження не реагує, а заборгованість по платежам залишається непогашеною. Оскільки, ОСОБА_1 не бажає виконувати свої обов'язки по сплаті комунальних послуг, а тому і просить суд стягнути виниклу заборгованість у зазначеному розмірі.

Рішенням Міжгірського районного суду від 09 червня 2015 року, відмовлено КП "Міжгірське ВУЖКГ" в задоволенні позову.

Заперечуючи рішення суду, КП "Міжгірське ВУЖКГ", подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати таке, і ухвалити нове рішення суду про задоволення позовних вимог у межах позовних вимог. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 28.09.2015 року, представник апелянта в особі Маркович Я.Ф. підтримав, вимоги скарги, яку просив задоволити, виходячи з наведених мотивів.

Представник ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3, просив відхилити вимоги скарги, оскільки позивач не довів, які комунальні послуги надає, а звідси, рішення суду є законним.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення сторін, які беруть участь у справі та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 - 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає. Та через це підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. А звідси, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі, і щодо яких у сторін виникає спір.

Відхиляючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за комунальні послуги, суд першої інстанції виходив із того, що КП "Міжгірське ВУЖКГ" належними й допустимими доказами не довів під ставність своїх вимог по наданню належних і якісних послуг ОСОБА_1 по утриманню будинку.

Але погодитись з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Так, ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами в процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом із тим ст. 4 Закону передбачає, що законодавство України в сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України, і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини в сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК України в статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти в письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені в ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст, засади свободи договору в статтях 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

На виконання даних вимог між КП "Міжгірське ВУЖКГ" та ОСОБА_1 було укладено 15.03.2005 року Договір про участь у витратах на утримання будинку та при будинкової території, а.с. 5.

На виконання вимог ч. 1 ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Така ж норма міститься і в п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", яка передбачає, що споживач послуг зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Зокрема, сторонами в підпункті 2.2.3. Договору погоджено, що ОСОБА_1 як співвласник зобов'язується не пізніше останнього дня поточного місяця вносити плату на рахунок Власника будинку або підприємства, що обслуговує будинок, за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будинку, технічне обслуговування будинку, а також за комунальні та інші послуги.

Відповідно до Додатку №2 до рішення Міжгірської селищної ради № 126 від 30.11.2011 року, Перелік робіт по утриманню будинків, споруд та при будинкових територій складається з : Обслуговування освітлення місць загального користування; Підготовка житлового будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період; Обслуговування димовентиляційних каналів; Обслуговування поточного ремонту покрівель; Обслуговування поточного ремонту під'їздів; Обслуговування внутрібудинкових систем холодного водопостачання та водовідведення. Та в Додатку №1 до рішення Міжгірської селищної ради № 126 від 30.11.2011 року зазначено структуру, періодичність та строки надання послуг по утриманню будинків, споруд та при будинкових територій.

Рішенням № 272 від 07.02.2013 року 23 сесії VI скликання Міжгірської селищної ради, затверджено КП "Міжгірське ВУЖКГ" тарифи на послуги з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, згідно Додатку до цього рішення, такий для житлового будинку АДРЕСА_1 встановлено у розмірі 0,48 гривні за 1 кв.м..

На підтвердження надання послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, КП "Міжгірське ВУЖКГ" надало суду копії : Акту за листопад 2014 року по обслуговуванню димовентканалів; Акт приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року по здійсненню обслуговування освітлення місць загального користування; Показник використаної електроенергії з освітлення місць загального користування; Акт приймання виконаних підрядних робіт за квітень 2013 року по здійсненню перевірки та прочищення димовентканалів; Зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва (ремонту) під'їзду № 1 в житловому будинку АДРЕСА_1.

Згідно розрахунку платежів з абонентом ОСОБА_1 за період з 01.03.2012 року по 28.02.2015 року, значиться борг на загальну суму 1166,48 гривень по наданню послуг з утримання будинку і прибудинкової території.

Виходячи із цього, заперечення ОСОБА_1 із приводу того, що КП "Міжгірське ВУЖКГ" не надало доказів по наданню послуг, а звідси, наведення розрахунку таких послуг не знайшло свого підтвердження.

Як зазначено в підпункті 3.2.4. Договору, співвласник має право стягнути із власника будинку збитки, понесені внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань, що вказані в підпунктах 2.1.1. і 2.1.2. цього договору.

Виходячи зі змісту частин 1-5 ст. 18 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, у якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії.

У той же час, споживач послуг має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, п. 5 ч. 1 ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги".

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 при наявності ненадання КП "Міжгірське ВУЖКГ" послуг з утримання будинку і прибудинкової території, викликала його представника для складення та підписання акта-претензії. Чи наявність доказів того, що представник КП "Міжгірське ВУЖКГ" не з'явився для складання акту-претензії або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії. Також відсутні докази і з приводу того, що ОСОБА_1 з приводу претензій до КП "Міжгірське ВУЖКГ", зверталась до суду, щодо задоволення претензій по ненаданню послуг з утримання будинку і прибудинкової території.

Виходячи із цього, зазначена норма та Договір не передбачають право ОСОБА_1 як споживача послуг, вчиняти дії по не здійсненню оплати житлово-комунальних послуг взагалі. А при цьому, передбачає певний порядок розрахунку, який полягає в зменшенні розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, чи зниження їх якості.

Надані ОСОБА_1 світлокопії Рахунків на оплату комунальних послуг, є неоплаченими, а тому не можуть бути взятими до уваги. А ті квитанції, що сплачені стосуються водопостачання та водовідведення.

Тоді як, спір стосується вимог по сплаті наданих послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, які не оплачено ОСОБА_1. А належним доказом, який стверджує оплату послуг є квитанції про сплату щомісячних рахунків.

Таким чином, виниклі між сторонами зобов'язання підлягають виконанню. Та одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

А на підставі вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Зазначені обставини у їх сукупності дають підстав стверджувати, що ОСОБА_1 зобов'язана здійснювати оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території. А за наявності ненадання таких послуг, фіксувати порушення актом-претензією, чого не було зроблено.

Ураховуючи викладене у взаємозв'язку з наведеними нормами права, колегія суддів дійшла до думки, що ухвалене судом першої інстанції судове рішення не можна визнати законним. А звідси на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення суду про часткове задоволення позовних вимог, що свідчить про часткову під ставність доводів апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 слід стягнути на користь КП "Міжгірське ВУЖКГ" - 243,60 гривні, судового збору.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу Комунального підприємства Міжгірської селищної ради Міжгірське виробниче управління житлово-комунального господарства, задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду від 09 червня 2015 року, скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Міжгірської селищної ради Міжгірське виробниче управління житлово-комунального господарства - 1166 гривень 48 копійок заборгованості за комунальні послуги та 243 гривні 60 копійок, судового збору.

У задоволенні решти позову, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : _____________________

_____________________