УХВАЛА

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 3 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_5, яка на підставі довіреності діяла в інтересах ОСОБА_3, звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 3 листопада 1994 року ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1, межі земельної ділянки були винесені в натурі. 30 жовтня 1995 року затверджено генеральний план забудови вказаної земельної ділянки та погоджено з відповідними комунальними службами, у тому числі із публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (далі - ПАТ «Волиньгаз»). Під час будівництва капітальної огорожі ОСОБА_4 почав чинити їй перешкоди, мотивуючи це тим, що частина земельної ділянки, яка межує з її земельною ділянкою, знаходиться у нього в оренді, а також його газова труба проходить по земельній ділянці, що належить ОСОБА_3 Звернувшись до ПАТ «Волиньгаз» з вимогою припинити газопостачання по трубі, яка знаходиться на її земельній ділянці та зобов'язання ОСОБА_4 усунути перешкоди користуватися її власністю шляхом приведення належного йому вводу газопроводу відповідно до вимог Правил безпеки систем газопостачанню України, проте її вимоги не виконані. Вказувала, що своєї згоди на погодження проекту та будівництво газового вводу через належну їй земельну ділянку до житлового будинку ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 вона не давала, договір сервітуту також не укладався.

З огляду на викладене позивачка просила суд усунути перешкоди в користуванні належної ОСОБА_3 земельною ділянкою шляхом припинення газопостачання та приведення розташування газопроводу, що пролягає по її території, відповідно до вимог Правил безпеки систем газопостачанню України та стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, яку вона оцінювала у розмірі 20 тис. грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 3 червня 2015 року, позов ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Волиньгаз» за свій рахунок усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 Волинської області шляхом приведення розташування газопроводу у відповідність до Правил безпеки систем газопостачання України. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Волиньгаз», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, судові рішення в частині відмови відшкодування моральної шкоди не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що приймаючи роботи з будівництва газопроводу, ПАТ «Волиньгаз» відступив від координат, визначених у плані газифікації, та змістив газопровід на 0.5 м у сторону проїзду, чим порушив Правила безпеки систем газопостачанню України та права позивачки, оскільки газопровід фактично проходить на відстані 0,10 м від недобудованою нею огорожі на належній їй земельній ділянці.

Проте погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 3 листопада 1994 року ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1, межі земельної ділянки винесені в натурі. 30 жовтня 1995 року затверджено генеральний план забудови вказаної земельної ділянки та погоджено з відповідними комунальними службами, у тому числі із ПАТ «Волиньгаз». Капітальна огорожа, яка належить до земельної ділянки АДРЕСА_1, є власністю ОСОБА_3, а газопровід - ввід до будинку № 48а по цій же вулиці є власністю ОСОБА_4, проїзд до вказаного будинку, по якому проходить газопровід, йому передано в оренду.

Відповідно до ст. 321 ЦК України гарантується непорушність права власності.

У порушення наведеного та вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, зобов'язавши ПАТ «Волиньгаз» за власний рахунок привести розташування газопроводу у відповідність до Правил безпеки систем газопостачання України, суди тим самим втрутились у право власності ОСОБА_4 на вказаний газопровід.

Крім того, у порушення вимог ЦПК України щодо чіткості рішення суду, суди не вказали, яким самим способом газопровід має бути приведений у відповідність до наведених вище Правил, враховуючи, що ці Правила містять значну кількість вимог і зазначене може вплинути на можливість виконання рішення суду.

Посилання судів на вимоги ч. 3 ст. 60 ЦПК України (преюдиційність обставин), вказавши на рішення апеляційного суду Волинської області від 9 жовтня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ПАТ «Волиньгаз» про усунення перешкод у користуванні газопроводом, є помилковим, оскільки предмет позовних вимог не є тотожними, стосується різних земельних ділянок.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судові рішення ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 3 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик