Справа № 191/3790/14-ц
Провадження № 2/191/48/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді - Бондаренко Г.В.,

за участю секретаря- Силкіной О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, друга Синельниківська державна нотаріальна контора про встановлення факту визнання померлим свого батьківства та визнання права приватної власності на ? частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, друга Синельниківська державна нотаріальна контора про встановлення факту визнання померлим свого батьківства та визнання права приватної власності на ? частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 січня 2013 року помер його батько ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт на право приватної власності на землю І-ДП№ 130307).

У встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця позивач звернувся до Другої Синельниківської держнотконтори з заявою про прийняття спадщини.

Постановою нотаріуса 02-31/1568 від 25.09.2013 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як позивач не може документально підтвердити свої родинні зв'язки з померлим. В його свідоцтві про народження відсутня інформація про батька.

На час народження позивача його батьки не знаходилися в зареєстрованому шлюбі, тому його прізвище вказано за прізвищем матері «Переяслов» . Шлюб його батьки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився с. Красні Партизани Носівськогорайону Чернігівської області та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка народилася с. П. Свистуново Вільнянськогорайону Запорізької області, уклали 05 жовтня 1980 року в виконкомі Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

З 1955 року вся їхня сім'я проживала в с. Бігма, Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. ОСОБА_6 весь час визнавав себе батьком позивача, виховував та утримував його до повноліття. В 1980 році позивач виїхав проживати в м. Дніпропетровськ, але продовжував підтримувати з батьком сімейні стосунки.

Мати позивача ОСОБА_5 померла 05 листопада 2008 року. Батько проживав один, в останні роки свого життя тяжко хворів, позивач фактично став проживати з ним, так як він потребував постійної сторонньої допомоги. 22 січня 2013 року позивач поховав батька.

Як тепер стало відомо, відповідач ОСОБА_7 також звертався в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини: позивач -26 квітня 2013 року, а відповідач -25 червня 2013 року. Але нотаріус позивачу відмовив, а відповідачу видав свідоцтво про право на спадщину за законом 09 листопада 2013 року.

Встановлення факту визнання померлим свого батьківства необхідно позивачу для отримання спадщини.

Просить встановити факт того, що померлий 22 січня 2013 року ОСОБА_6, визнавав себе батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився в р-п Октябрський Червоноармійського району Запорізької області, батьком.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 листопада 2013 року видане державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори про те, що спадкоємцем майна ОСОБА_4,який помер 22 січня 2013 року, є ОСОБА_7, свідоцтво зареєстровано нотаріусом в реєстрі № 2-1693, спадкова справа №149/2013

Визнати за ОСОБА_1, право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 6,390 га, розташованої на території Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної померлому ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП№ 130307зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 128, в порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, та його представник ОСОБА_8, підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити на підставах, які зазначені в позовній заяві.

Відповідач та його представник ОСОБА_9 позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову .

Відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що його батьками були ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Батьки зареєстрували шлюб тільки в 1980 році.

У батька був син від першої жінки ОСОБА_10, який деякий час проживав разом з родиною, потім коли виріс і закінчив навчання то поїхав із с. Бігма і проживав в м. Магадан.

У матері був свій син від іншого чоловіка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживав разом з усією родиною. Потім ОСОБА_4 призвали в Радянську армію, в 1975 році ОСОБА_4 одружився і переїхав жити в Дніпропетровськ, іноді приїздив до батьків.

Батько, ОСОБА_11, не визнавав ОСОБА_11 своїм сином, ставився до нього гірше ніж до інших дітей, вони ніколи не знаходили порозуміння.

Ще в родини були сини ОСОБА_12,ІНФОРМАЦІЯ_5; близнюки ОСОБА_3 і Олександр, ІНФОРМАЦІЯ_6, Олександр на цей час помер; і сам ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7.

В свідоцтвах про народження дітей у всіх було зазначено в графі « мати»- « Переяслова Ганна Хомівна», а в графі « батько» - записано « Микола», зі слів матері.

Відповідач не визнав позов, оскільки ОСОБА_4 не визнавав ОСОБА_1 своїм сином, ОСОБА_1 - це син матері від іншого чоловіка; позивач ніколи не доглядав за батьками і не надавав їм допомоги.

Коли ОСОБА_2 призивали в Радянську армію в 1986 році, то в військовому квитку зазначили склад сім'ї, із чого видно, що ОСОБА_1 не входив до складу їх родини.

Представник відповідача ОСОБА_9 заперечував проти задоволення позову, пояснив суду, що позивачем не надані належні та допустимі докази того, що він є сином ОСОБА_4.

Третя особа ОСОБА_3, проти задоволення позову заперечував, також, вважає, що ОСОБА_4 Федорович- це їх батько з ОСОБА_9, а Микола- це син матері ОСОБА_5 від іншого чоловіка. Третя особа народився в 1961 році, Ще був брат ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5 і брат близнюк Олександр,ІНФОРМАЦІЯ_6; ОСОБА_9 народився в 1968 році . Вони з братами росли разом. У батька був син від першого шлюбу ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, він після навчання поїхав із села і жив окремо. Батько, ОСОБА_4 неоднаково ставився до ОСОБА_10, ОСОБА_4 та молодших синів. Старших він недолюблював і у нього з ними були напружені стосунки. Батьки вели спільне господарство і за рахунок цього утримували всіх дітей., батько їх годував , одягав. Микола служив в армії, потім оженився і переїхав жити до м. Дніпропетровська. Батьки тримали господарство і за рахунок цього збирали гроші, допомагали ОСОБА_4 будувати будинок в м. Дніпропетровську.

Позивач батькам не допомагав і не доглядав за ними, доглядали він, ОСОБА_3 і молодший брат ОСОБА_9.

Також, зазначив, що коли його призивали до рядів РА, то в військовому квитку в графі « склад сім'ї» не було зазначено про те, що ОСОБА_4 є його братом.

В свідоцтві про народження у ОСОБА_3, також, записано: в графі « мати»- «Переяслова Ганна Хомівна», а в графі « батько» - записано «Микола», зі слів матері. Такі записи були в свідоцтвах про народження всіх дітей.

Третя особа Друга синельниківська нотаріальна контора в судове засідання не зявилась, надала суду заяву в якій просила розглядати справу без їх участі.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона приїхала жити в с. Бігма в 1965 році. Знає сім'ю Сіриків- Переяслових, вони її сусіди, їх будинок розташований метрів 50 від її будинку. ОСОБА_15 називав ОСОБА_4 « батьком», а ОСОБА_4 називав ОСОБА_15 « сином». Вона чула, як ОСОБА_4 називав ОСОБА_4 « син мій», добре до нього ставився.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що ОСОБА_4 він знав з 50-х- 60-х років , ОСОБА_4 працював в колгоспі, заробляв трудодні. Якийсь час ОСОБА_4 працював в Запорізькій області і він там працював і жив. Потім працював у бригаді, якою керував свідок, трактористом . Потім ОСОБА_4 сказав свідку, що буде перевозити із Запорізької області дружину і сина. Привіз дружину з хлопцем. Дружину звали ОСОБА_16, а хлопця- Микола, як пояснював ОСОБА_4- це був його син, він казав про це свідку.

Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що вона знайома з родиною ОСОБА_17 з 1975 року. ОСОБА_17 Федорівна- це рідна сестра ОСОБА_4. Про те, що ОСОБА_18 не є рідним сином ОСОБА_4 Федоровича- їй відомо зі слів ОСОБА_17 , яка була свекрухою свідка, і ОСОБА_4 їй про це казав. Про обставини життя родини ОСОБА_4 до 1968 року свідок нічого пояснити не може, оскільки на той час не була з ними знайома.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. ст. 234, 235 ЦПК України, суд розглядає в порядку позовного провадження спори про право та встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності прав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено, що 22.01.2013 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ №483352 від 24.01.2013 року (а.с. 4); 05.11.2008 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ №258648 від 05.11.2008 року (а.с. 5).

Як вбачається з свідоцтва про народження ОСОБА_1, 26.02.1951р.н., серія ЧЮ №874334, в графі мати зазначена ОСОБА_5 в графі батько данні відсутні (а.с.6).

З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ур. с. Красні Партизани Носівськогорайону Чернігівської області та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ур. с. . Свистуново Вільнянського району Запорізької області, уклали 05 жовтня 1980 року в виконкомі Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області(а.с.7).

Державний акт на право приватної власності на землю видано на ім'я ОСОБА_4, згідно розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації №749-р від 02.12.2002 року на земельну ділянку, площею 6.390 га. яка розташована на території Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 128 (а.с.8).

Постановою державного нотаріуса №02-31/1568 від 25.09.2013 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як позивач не може документально підтвердити свої родинні зв'язки з померлим, в його свідоцтві про народження відсутня інформація про батька(а.с.9).

Зі спадкової справи №149/2013 до майна померлого 22.01.2013 року ОСОБА_4 вбачається, що у встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця позивач ОСОБА_1 звернувся до Другої Синельниківської держнотконтори з заявою про прийняття спадщини, відповідач ОСОБА_7 також звертався в нотконтору з заявою про прийняття спадщини: позивач -26 квітня 2013 року, а відповідач -25 червня 2013 року. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, а відповідачу ОСОБА_2 видав свідоцтво про право на спадщину за законом 09 листопада 2013 року. (а.с.22-49).

Підставою для встановлення факту родинних відносин ОСОБА_4 і ОСОБА_2 стало рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.05.2013 року у справі №191/1152/13-ц за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин.( а.с.35).

Зазначене рішення було скасовано на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області 24.12.2014 року ( а.с.77).

18 травня 2015 року зазначене рішення було скасовано Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ і справа направлена на новий судовий розгляд до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

15 липня 2015 року провадження у справі №191/1152/13-ц за заявою ОСОБА_2 було закрито у звязку з тим, що вбачається спір про право, відповідно до ч.6 ст.235 ЦПК України. Зазначена ухвала набрала законної сили 21 липня 2015 року

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в ч.2 п.15 постанови Пленуму від 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»- заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 01 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані самою дитиною після досягнення повноліття.

Відповідно до ст.3 Закону СРСР « Об утверджении Основ законодательства СССР и союзных республик о браке и семье», якщо дитина народилась до 01 жовтня 1968 року, та його (гаданий) батько помер і батьківство не було оформлено в добровільному порядку, в порядку окремого провадження можливо встановити факт визнання батьківства, якщо дитина знаходилась на утриманні батька та померлий визнавав себе батьком дитини.

Таким чином, до предмету доказування в цій справі відноситься не встановлення батьківства померлого ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1, а саме факт визнання батьківства померлим ОСОБА_4 щодо ОСОБА_1.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 підтвердили суду, що за життя ОСОБА_4 визнавав себе батьком ОСОБА_1, вони проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_9 в одному домоволодінні. ОСОБА_4 турбувався та піклувався про ОСОБА_1, допомагав матеріально, ОСОБА_4 називав ОСОБА_4 своїм сином, а ОСОБА_1 називав ОСОБА_4 своїм батьком. В 1975 році позивач переїхав проживати в м. Дніпропетровськ, але продовжував підтримувати сімейні стосунки з батьком; батьки, він періодично приїздив у гості, а коли він захворів та потребував постійної допомоги, то позивач став фактично проживати з батьком до його смерті.

Зазначені обставини, в частини проживання однією родиною, те що ОСОБА_4 утримував всіх синів, надавав їм матеріальну допомогу- підтверджені , як поясненнями відповідача ОСОБА_2, так і поясненнями третьої особи ОСОБА_3

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 до 1 жовтня 1968 року визнавав себе батьком ОСОБА_1.

Внаслідок такого висновку суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_17, оскільки свідок не була знайома з родиною ОСОБА_4 до 1 жовтня 1968 року і не була очевидцем будь-яких подій , які мають значення для справи, до цього часу.

Встановлення юридичного факту визнання померлим свого батьківства - є підставою для визнання права власності в порядку спадкування за законом після померлого 22 січня 2013 року ОСОБА_4 за ОСОБА_1 , як спадкоємцем першої черги.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно до ч.2 ст.1278 ЦК України, кожен із спадкоємців має право на виділ його часки в натурі.

Доводи відповідача, його представника і третьої особи ОСОБА_3 в частині того, що ОСОБА_4 погано ставився до ОСОБА_1 , гірше ніж до інших дітей не спростовують того факту, що ОСОБА_4 визнавав себе батьком позивача.

Посилання відповідача, його представника і третьої особи ОСОБА_3 в обґрунтування своїх заперечень на те, що в військових квітках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розділі « склад сім'ї» ОСОБА_1 не зазначений , як родич- не мають значення для правильного вирішення спору з таких підстав:

Відповідач і третя особа суду пояснили , що відомості до військових квитків заносились на підставі довідки сільської ради про склад сім'ї. Отже відомості про членів сім'ї , складались із фактичного проживання за адресою прописки. Станом на 1986 рік, коли ОСОБА_2 призивався до лав ОСОБА_19 мав власну родину і проживав в м. Дніпропетровську, що підтверджується поясненнями сторін.

Суд звертає увагу на те, що в військовому квитку на імя ОСОБА_3 ( а.с.76) в розділі « склад сім'ї» зазначені батько ОСОБА_4, мати- Переяслова ОСОБА_20, брат ОСОБА_2. При цьому відомості щодо братів ОСОБА_13 і Олександра в цьому розділі не зазначені, хоча відповідач і третя особа наполягали на тому, що ОСОБА_13 і Олександр є їх кровними братами.

Таким чином, зясувавши всі обставини справи, суд вважає наявність підстав, якими позивач обґрунтував свої вимоги, встановленими та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 51, 59 ч.2, 61, 57, 60, 174, 208, 212, 213, 215, 234, 235, 256 ч.2 ЦПК України, ст. 1261,1225,1278 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, друга Синельниківська державна нотаріальна контора про встановлення факту визнання померлим свого батьківства та визнання права приватної власності на ? частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт, що померлий 22 січня 2013 року ОСОБА_6, визнавав себе батьком ОСОБА_1, який народився 26 лютого 1951 року, в п. Октябрський Червоноармійського району Запорізької області.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 листопада 2013 року видане державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори про те, що спадкоємцем майна ОСОБА_4, який помер 22 січня 2013 року, є ОСОБА_7. Свідоцтво зареєстровано нотаріусом в реєстрі № 2-1693, спадкова справа №149/2013

Визнати за ОСОБА_1, право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 6,390 га, розташованої на території Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної померлому ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП№ 130307 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №128, в порядку спадкування за законом.

На рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд може бути подана апеляційна скарга. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_10