Справа № 346/1725/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2387/2015
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю: апелянта ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення з приватного житлового будинку, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1. З 21.04.1987 року вона перебувала з ОСОБА_2 в шлюбі, який був розірваний в судовому порядку 26.08.2011 року. Проте, після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в її будинку. Позивач вказувала, що відповідач зловживає спиртними напоями, часто влаштовує сварки та скандали, участі в утриманні будинку не приймає. Посилаючи на ст.157 ЖК України, ч.1 ст.116 ЖК України просила виселити ОСОБА_2 з належного їй приватного будинку.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16.09.2015 року позов задоволено та виселено ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду вважаючи, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вказує, що судом в основу рішення покладені тільки докази надані позивачем та повністю проігноровані його заперечення.

Так, постановою прокуратури Коломийського району скасована постанова про відмову в порушенні кримінальної справи в частині винесення йому офіційного попередження про недопустимість вчинення в подальшому акту насильства в сім'ї та взяття на облік як сімейного бешкетника, оскільки таке попередження винесено безпідставно.

Також зазначив, що він приймає участь в оплаті комунальних послуг, зокрема, за користування електроенергією, що підтверджується копіями розрахункових книжок.

Крім того, згідно листа ПАТ «Прикарпаттяобленерго» Коломийського МРЕМ в будинку позивача зареєстрований ОСОБА_5

Відповідач посилається на порушення норм процесуального права, оскільки суддя не задовольнив його заяву про відвід.

За наведених доводів просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними засобами доказування доведено, що відповідач систематично порушує правила співжиття в її будинку, що відповідно до ст.157 ЖК України є підставою для виселення.

Однак з таким висновком колегія суддів не може погодитися.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 03.06.1990 року є власником будинку АДРЕСА_1, який вона отримала у спадщину від баби ОСОБА_6, померлої в 1985 році. 21.04.1987 року сторони уклали шлюб та проживали в даному будинку. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26.08.2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідач, перебуваючи в шлюбі з позивачкою, був зареєстрований у вказаному будинку як член сім'ї власника, і надалі продовжує проживати в будинку.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 157 ЖК України встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичними порушеннями правила співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на як підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Суд першої інстанції, без достатніх на те підстав, врахувавши передбачені ч. 1 ст. 116 ЖК України умови для виселення відповідача, встановив систематичний характер порушення ним правил співжиття, зіславшись на те, що ОСОБА_3 неодноразово зверталась до правоохоронних органів з скаргами, а правоохоронними органами проводились заходи попередження негативної поведінки ОСОБА_2.(а.с.13,14,18).

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги посилання відповідача на скасування постанови дільничного інспектора Коломийського МВУМВС України від 26.04.2010 року в частині взяття його на облік як сімейного бешкетника.

При розгляді апеляційної скарги не знайшло свого підтвердження систематичне порушення відповідачем правил співжиття, оскільки зі слів позивача вона з 2011 року в спірному будинковолодіння не проживає, а живе у своїх батьків. Також нею не надано суду жодного доказу щодо псування відповідачем її майна та те, що той поміняв замки в будинку та воротах, оскільки нею не надано жодного акту щодо фіксації даних порушень. Як пояснила сама позивач з позовом про усунення перешкод в користуванні своїм майном вона не зверталася, жодного акту сільською радою за її зверненням по цих питаннях не складалося.

Також ніякими доказами не підтверджується факт зловживання апелянтом спиртним, дебоширство та порушення громадського порядку з його сторони, а посилання позивача на ці факти ніякими доказами не підтверджено.

Тому на думку колегії суду суд першої інстанції без достатніх правових підстав виселив апелянта із даного будинковолодіння, оскільки позивач не змогла довести суду підстави, передбачені ч.1 ст.116 ЖК України, для виселення апелянта.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому його слід скасувати і ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 вересня 2015 року скасувати,

Ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення з приватного житлового будинку - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

І.О. Максюта