Справа №718/1345/15-ц
Провадження №2/718/656/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2015 року Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., при секретарі Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківський прав, мотивуючи свої вимоги тим, що у них з відповідачем є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає біля неї. Зазначає, що з відповідачем вона не перебувала у шлюбі, однак отримує від нього аліменти на сина на підставі рішення суду. Вказує на те, що з початку 2012 року і до даного часу ОСОБА_2 життям сина не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з ним та не приймає жодної участі у його вихованні. Крім того, син практично не пам'ятає батька та не проявляє до нього жодних почуттів, оскільки з січня 2012 року бачив його лише при випадкових зустрічах.

У зв'язку із систематичним ухиленням ОСОБА_2 від виховання дитини, вона звернулася до органу опіки та піклування Чернівецкої міської ради і на підставі його висновку від 26 червня 2013 року, визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього ОСОБА_3

Крім того, посилається на те, що вона зверталася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до їхнього сина та про стягнення з нього аліментів і рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2013 року у справі №727/6227/13-ц , її позовні вимоги були задоволенні лише в частині стягнення аліментів, у позбавленні батьківських прав, відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 19 лютого 2014 року змінено рішення суду першої інстанції в частині збільшення розміру аліментів, у частині позбавлення батьківських прав, залишено без змін.

В ході розгляду вищевказаних справ, ОСОБА_2 звертався до служби у справах дітей Чернівецької міської ради та до суду про визначення його участі у вихованні сина. Рішенням виконавчого комітету та рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці його заяву задоволено та встановлено порядок побачень, щовівторка та щосуботи. Однак, відповідач систематично їх не виконує і жодного разу не з'явився на зустріч, більше того, не попереджував по телефону про причину його не прибуття чи перенесення часу або місця зустрічі, хоча вона з сином не пропускали жодної зустрічі з батьком.

Посилається на те, що відповідно до висновку психолога, станом на 2013 рік, зустрічі з батьком обумовлювали для дитини тривожні переживання, образ батька викликав внутрішнє напруження та страх і тривале систематичне ігнорування відповідачем зустрічей з сином значно посилили негативне ставлення сина до нього. Та оскільки, ОСОБА_2, не скористався наданим йому судом шансом належно виконувати свої обов'язки по

відношенню до сина та стати хорошим батьком, просить суд задовольнити позов.

Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що побачення з сином були, однак позивачка психологічно налаштовує дитину проти нього та забороняє дитині з ним спілкуватися. Крім того, він постійно сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 і у місяць виходить досить непогана сума, від 1000 гривень до 5000 гривень, залежно від заробітної плати.

Представник третьої особи на стороні позивача: Служби у справах дітей Чернівецької міської ради у судове засідання не з'явився, просили справу розглянути у його відсутність та прийняти рішення враховуючи інтереси малолітньої дитини, що вбачається із поданої ним письмової заяви.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що дитина ОСОБА_3 страждає без батька, який не бере ніякої участі у його вихованні, і хоча він забезпечує дитину, однак не приходив на їх зустрічі. Тому дитина тепер, категорично не хоче зустрічатися зі своїм батьком та говорить про нього як про чужу людину. Також зазначила, що вона 16 років перебувала за кордоном і повернувшись додому у травні 2014 року проживає разом з дочкою ОСОБА_1 та з онуком.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона являється сусідкою позивачки і ніколи не чула від дитини про те, щоб він розповідав про свого батька. Крім того, самого відповідача вона не знає і не бачила.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п.6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що не у повній мірі виконує відповідач ОСОБА_2

Так, судом встановлено ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1. (а.с. 7)

Згідно довідки КЖРЕП від 07 травня 2015 року №2030, вбачається що малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з матір'ю ОСОБА_1

Висновком органу опіки та піклування Чернівецької міської ради від 26 червня 2013 року №01/08-24/575 визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 9).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2013 року

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та позбавлення батьківських прав задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3.у розмірі 550 гривень з наступною індексацією, щомісяця до повноліття дитини. В задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав - відмовлено. (а.с.17-22)

19 лютого 2014 року рішенням Апеляційного суду Чернівецької області змінено рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 та призначено стягнення у розмірі ? частки заробітку (доходу), щомісяця. У частині позбавлення батьківських прав, залишено без змін. (а.с. 10-13)

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 березня 2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та її вихованні та встановлено порядок спілкування щовівторка з 17:30 години до 19:30 години, щосуботи з 10:00 години до 12:00 години та зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкоду ОСОБА_2 у спілкуванню з сином ОСОБА_3 (а.с. 14-16)

Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено - батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України батьки або один з них можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Але по результатах розгляду справи судом не отримано достатніх доказів, які б переконливо свідчили про дійсне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 щомісячно сплачує аліменти, у розмірі що залежить від його заробітної плати, що підтверджується довідками про доходи №174 від 18 березня 2015 року та №572 від 07 вересня 2015 року. (а.с. 123, 124)

Підтвердження сплати аліментів, дає змогу зробити висновок про те, що у діях ОСОБА_2 відсутні такі, що мають ознаки системного, свідомого, злісного ухилення від батьківських обов'язків.

Як вбачається з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволені позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позивачем та її представником не надано жодного вагомого доказу що стосується обставин, які б могли, згідно ст.164 СК України, бути підставами для позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того, суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_5. так як останньою не підтверджено обставин, щодо ухиляння ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків, відносно малолітнього сина ОСОБА_4, оскільки протягом цих років вона не спроможна була спостерігати розвиток і виховання свого онука, так як тривалий час перебувала закордоном.

Надані позивачем документальні докази підтверджують окреме проживання батька та дитини. Але на їх підставі неможливо встановити характер стосунків, що склалися між батьком та дитиною, та зробити висновок про те, що відповідач дійсно взагалі не виконує своїх батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав спрямоване на захист дитини, є юридичною відповідальністю того з батьків, хто має протиправну поведінку, проте, з встановленого вбачається, що сторони мають тривалий та непримиримий конфлікт. Позивачка негативно налаштована проти відповідача, мешкає у іншому місті, що ускладнює спілкування між сторонами. Тобто судом не встановлено сталого, навмисного ухилення від батьківських обов'язків.

Відповідач не є хронічним алкоголіком або наркоманом, до кримінальної відповідальності не притягувався та позитивно характеризується за місцем роботи. ОСОБА_2 не відмовлявся від утримання дитини.

Судом також враховано, що питання щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків органом опіки та піклування розглядалося ще 26 червня 2013 року без участі відповідача ОСОБА_2, що позбавило останнього на надання своїх пояснень, щодо виниклої ситуації. Від того, що відповідач буде позбавлений батьківських прав позитивного результату у долі дитини не буде.

Досліджуючи документи, суд критично відноситься і до актів, які надані позивачем, у зв'язку з неповною встановленістю осіб, які разом з позивачкою підписували ці акти. Так, в актах, які складалися при запланованих зустрічах батька і сина, відсутні дані сторін, які приходили на цю зустріч, а саме дата і рік народження, місце проживання, що унеможливлює встановити фактичну відповідність цих осіб. (а.с. 24-98)

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, на підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність у діях відповідача, за позовом ОСОБА_1, умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків, щодо свого малолітнього сина, оскільки як встановлено судом, належним чином виконувати батьківські обов'язки ОСОБА_2 можливості не мав, з причин створення перешкод з боку ОСОБА_1

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку що докази, надані позивачем, враховуючи їх явну неповноту та суперечливість, не дають підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, відносно відповідача ОСОБА_2, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки їй в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 179, 209, 212, 213, 214, 215, 292, 294 ЦПК України, і на підставі ст.ст.150, 164, 165, 166 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.1-3, 12 Конвенції ООН «Про права дитини», принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: