Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/363/15-ц
Провадження № 2/321/174/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2015 смт Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого суді Мовчана О.Г.

при секретареві Лапезіній Н.О.

за участю: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Михайлівка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Михайлівського районного суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення компенсації моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння кримінального правопорушення. Згідно позовних вимог ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь компенсацію за спричинену моральну шкоду в сумі - 200 000, 00 гривень, та судові витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката в сумі - 2 500, 00 гривень.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що органом досудового розслідування встановлено, що 22 березня 2014 року, приблизно о 21 годині 10 хвилин, в темну пору доби, в смт. Михайлівка, Запорізької області водій ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, керував автомобілем марки "Форд-транзит" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння, при увімкнутому ближньому освітлені автомобіля, здійснюючи рух по неосвітленій ділянці вул. Запорізька, від вул. Маяковського у напрямку вул. Суворова, обравши швидкість руху керованому ним транспортному засобу приблизно 70-80 км/год. У той час в попутному з ним напрямку, рухалась велосипедистки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при цьому ОСОБА_4 рухалась з правої сторони своєї правої смуги руху, підсвічуючи дорогу портативним ліхтарем, і велосипед останньої був обладнаний світлоповертачем червоного кольору, в той час, як велосипедистка ОСОБА_5 рухалась по правому узбіччю.

При керуванні транспортним засобом, водій ОСОБА_3 не впевнився в безпечному керуванні транспортним засобом, не вжив заходів обережності, та перебуваючи під впливом спиртних напоїв, що знижують його реакцію та координацію дій, виявивши велосипедистку ОСОБА_4 на своїй смузі руху, не застосував міри для зниження швидкості руху керованого ним транспортного засобу, та не своєчасно почав маневр в ліво для об'їзду велосипедистки ОСОБА_4, що призвело до наїзду на останню, напроти будинку АДРЕСА_1.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, 1976 року народження завдані тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі, кроволивів у м'які тканини голови, багато уламкового перелому кісток склепіння та основу черепу, забій головного мозку, набряк головного мозку, перелом ребер по 2-м лініям з пошкодженням легеневої, реберної плеври, міжреберних м'язів та судин, пошкодження хребта у грудному відділі з повним розривом його на рівні 2-3 грудних хребців, розриву серцевої сорочки, розриву діафрагми, розриву паренхіми печінки, саден на верхніх кінцівках, саден та ран на нижній кінцівці, повного відкритого уламкового перелому обох кісток гомівки, які ускладнилися гемотораксом та гемоперитонеумом, які згідно "правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень від 17.01.1995 року" мають ознаки тяжких тілесних пошкоджень, як небезпечні для життя на час виникнення, а у даному випадку як такі, що викликали смерть.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ст.286 ч.2 КК України, - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

ОСОБА_2 як батька померлої визнано потерпілим у кримінальному проваджені.

Позивач зазначає, що скоєним злочином йому завдано моральну шкоду, яка виразилась в тому, що він втратив рідну та саму дорогу для нього людину.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює в сумі - 200 000, 00 гривень.

На обґрунтування суми, необхідної для компенсації спричиненої моральної шкоди, позивачем зазначається, що в наслідок передчасної смерті дочки він довгий час знаходжусь в стані стресу та моральних страждань, не можу повноцінно вести життя.

Скоєним злочином йому нанесена психологічна травма, яка визвала психологічний розлад, який до сих пір не пройшов, довгий час прийшлось переносити тяжкі моральні страждання.

Внаслідок отриманих психологічних травм позивач довгий час знаходиться в тяжкому хворобливому стані та вимушений лікуватись. Не може вести нормальний спосіб життя, порушилась душевна рівновага, порушилися зв'язки із оточуючими, стало неможливо продовжувати активний спосіб життя.

До теперішнього часу досить погано спить, нервує, відчуває почуття беззаконня та безкарність.

Крім того, в наслідок передчасної смерті дочки позивача, його онуки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, залишились без материнського догляду та ласки. Зазначена обставина сильно хвилює та бентежить. Глибина страждань є досить великою і по суті не може бути вже відновлена.

На обґрунтування позовних вимог, позивачем надано суду:

- копію паспорта та ідентифікаційного коду відповідача (а.с.3-4);

- підтвердження витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката (а.с.5);

- копія вироку Михайлівського районного суду від 278 жовтня 2014 року (а.с.6-11);

- копія ухвали апеляційного суду Запорізької області від 12 березня 2015 року (а.с.12-13).

В судовому засіданні, позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, пославшись на доводи позовної заяви, та просив їх задовольнити.

Від відповідача, який відбуває покарання за вироком суду, надійшла заява, що містить клопотання про розгляд справи за його відсутності. З позовними вимогами ОСОБА_2 не погоджується з мотивів неможливості виплатити компенсацію за спричинену шкоду через перебування його в місцях позбавлення волі. Крім того, відповідач зазначає про необґрунтованість вимог.

Дослідивши матеріали справи серед яких позовну заяву, докази на обґрунтування позовних вимог, докази на підтвердження судових витрат, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку про потребу часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

- відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі;

- відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях;

- відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню;

- відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тобто висновки, викладені у вироку, є обов'язковими для суду, що розглядає цивільну справу та не підлягають доказуванню;

- згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

- відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала з протиправною поведінкою щодо членів її сім'ї та близьких родичів;

- у відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі пояснень позивача та письмових доказів - вироку Михайлівського районного суду від 27 жовтня 2014 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 12 березня 2015 року, ОСОБА_3 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України. В наслідок вчинення відповідачем вказаного злочину загинула дочка позивача, ОСОБА_8;

- відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю;

- згідно п.п.5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001 р., N 1 від 27.02.2009 р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору;

- розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під час розгляду цивільної справи, суд з врахуванням обставин встановлених в кримінальному провадженні, а також обставин встановлених в межах цивільної справи, приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, оскільки судом встановлено, що в наслідок смерті дочки позивача з вини відповідача, позивачу були завдані моральні страждання, що призвели до моральних та фізичних страждань, інших

негативних явищ, що відобразилися у переживаннях втрати близької людини, переживаннях за долю онуків, потребі здійснювати догляд за ними, турбуватися їх утриманням.

Питання щодо судових витрат підлягає вирішенню у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, в тому числі шляхом стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 23, ст.ст.1167-1168 ЦК України, роз'ясненнями Постанови Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ст.ст.10, 11, 15, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за спричинену моральну шкоду в сумі 150000,00 (сто п'ятдесят тисяч) гривень та судові витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката в сумі 2500,00 (дві тисячі п'ятсот) гривень, а всього 152500,00 (сто п'ятдесят дві тисячі п'ятсот) гривень.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 у прибуток держави судовий збір в сумі 1525,00 (одна тисяча п'ятсот двадцять п'ять) гривень.

Сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Михайлівського районного суду

Запорізької області О.Г. Мовчан