НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 грудня 2015 рокуСправа № 322/1317/15

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: фізичної особи підприємця ОСОБА_3

про: стягнення збитків (упущеної вигоди).

04 грудня 2015 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь позивача суму заподіяних збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 86 812,77 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Позивач є власником нежитлового приміщення автогаражу, розташованого за адресою: 70100, Запорізька область, смт. Новомиколаївка, вул. Леніна, 48 Ж.

На протязі кількох років бокс 1-1 площею 114,7 м.кв. автогаражу «А» безпідставно використовувався ФОП ОСОБА_3 для здійснення підприємницької діяльності.

До певного часу сторони досягали домовленості щодо використання цього приміщення та його утримання. Влітку 2014 року ситуація змінилася, позивач пропонував відповідачу оформити орендні відносини, але він вважав це приміщення його власністю і категорично відмовився від оренди приміщення.

Для врегулювання даної ситуації та ефективного використання належного позивачу майна, знаючи наперед відповідь, позивач 17.06.2014 направив ОСОБА_3 лист-повідомлення, отриманий ним 20.06.2014, в якому пропонував йому в строк до 29.06.2014 включно здійснити заходи щодо укладення договору оренди боксу, а в разі незгоди звільнити його від належного йому майна. На момент звернення сторони знали про те, що інша особа мала намір на укладення договору оренди боксів. 11.06.2014 ТОВ «ХЕТАФА» запропонувало позивачу укласти договір оренди на належні йому бокси в тому числі і спірний бокс, загальною площею 200 кв.м. на відповідних умовах, а саме строком на 5 років з річною оплатою орендної плати 400 грн. за 1 кв. м. з урахуванням інфляції, який повинен був укладатися 01.07.2014.

Відповідач не надав відповіді на лист позивача і незаконно та безпідставно продовжував використовувати приміщення. Оскільки відповідач відмовився звільняти приміщення, а ТОВ «ХЕТАФА» цікавили тільки приміщення загальною площею 200 кв.м., вони відізвали пропозицію про укладення договору оренди.

30 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про виселення ФОП ОСОБА_3 та повернення йому нежитлового приміщення. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29.09.2015 позов було задоволено в повному обсязі. 01.12.2015 ФОП ОСОБА_3 звільнив приміщення та передав його позивачу за актом приймання-передачі.

Таким чином, позивач вважає, що з 01 липня 2014 року по 01 грудня 2015 року відповідач чинив йому перешкоди у реалізації права власності на нерухоме майно, а саме передачу його в оренду на вигідних для позивача умовах, чим завдав йому збитки у вигляді упущеної вигоди.

Виходячи з наведеного та посилаючись на норми ст.ст. 22, 1166 ЦК України, позивач просив задовольнити його вимоги та підтримав їх у судовому засіданні.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, не повідомив суд про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову.

Позивач у судовому засіданні 22.12.2015 надав згоду на заочний розгляд справи.

Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України та з огляду на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

У судовому засіданні 22.12.2015 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та зясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

ОСОБА_4 є власником нежитлової будівлі, автогаражу на 10 автомашин, яка складається, зокрема з: літ. А автогараж (пл. осн. 381,7 кв.м.); літ А` - автогараж (пл. осн. 48,8 кв.м.), розташованих за адресою: вул. Леніна, 48-ж, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 20.04.2007, зареєстрованим в реєстрі за № 695.

У листі від 11.06.2014 ТОВ «ХЕТАФА» запропонувало позивачу укласти договір оренди нежитлових приміщень, розташованих за адресою: смт. Новомиколаївка по вул. Леніна, 48 (ж), а саме двох боксів, приблизною площею 200 кв.м. на наступних умовах: мета використання оптова і роздрібна торгівля деталями і приладдям автотранспортних засобів; строк оренди 5 років; розмір орендної плати 400 грн. за 1 кв.м. на рік з урахуванням інфляції; внесення орендної плати щомісячно рівними частинами до 01 числа кожного місяця; поточний ремонт приміщень за рахунок орендатора; оплата електроенергії, комунальних послуг і земельного податку за рахунок орендатора.

16.06.2014 позивач направив ТОВ «ХЕТАФА» лист-відповідь, в якому зазначив, що згоден на укладення договору оренди та повідомив, що пропонуються два бокси площею 93,0 м.кв., який є вільним, і 114,7 м.кв., який буде вільним з 01 липня 2014 року.

При цьому, 17.06.2014 позивач направив відповідачу листа з пропозицією в строк до 29.06.2014 включно здійснити заходи щодо укладення договору оренди боксів № 1-1 та 1-2, а в разі незгоди на укладення договору оренди звільнити приміщення від майна, належного відповідачу.

11.07.2014 ТОВ «ХЕТАФА» направило позивачу листа, в якому зазначило про неможливість укладення договору оренди у звязку з тим, що бокс площею 114,7 м.кв. позивачем не звільнено, та просило вважати оферту від 11.06.2014 відкликаною.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 24.02.2015 по справі № 322/1024/14, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09.04.2015, ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання нежитлової будівлі, розташованої за адресою: вул. Леніна, 48-ж, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, спільною частковою власністю, визнання за ним права власності на 41/100 частину зазначеної будівлі, визнання недійсним свідоцтва про право власності на цю будівлю, посвідчене 20.04.2007 приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу ОСОБА_6

Відповідач 01.12.2015 повернув позивачу нежитлове приміщення, бокс 1-1, розташований за адресою: вул. Леніна, 48-ж, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується актом приймання-передачі.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби ї право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, діяння заподіювача шкоди має містити всі ознаки, передбачені ст. 1166 ЦК України, а саме: вони повинно заподіювати шкоду; бути протиправним; причинно повязаним зі шкодою; винним. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Водночас, предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані за відсутності порушення його прав.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження обставин завдання йому збитків внаслідок протиправних дій відповідача, суд дійшов висновку про їх неналежність, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

За визначенням частини першої статті 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

За правилами статті 638 ЦК України: договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1); договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2).

Частиною першою статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття.

Згідно з ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

За змістом ч. 2 ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, враховуючи запропонований ТОВ «ХЕТАФА» у листі від 11.06.2014 строк оренди належного позивачу автогаражу (5 років), а також згоду позивача у листі від 16.06.2014 на запропоновані ТОВ «ХЕТАФА» умови, такий договір міг би вважатися укладеним лише у випадку його нотаріального посвідчення. Зважаючи на це, лист ТОВ «ХЕТАФА» від 11.06.2014 та лист-відповідь позивача від 16.06.2014 не можуть вважатися і попереднім договором, виходячи зі змісту частин 1, 4 ст. 635 ЦК України, відповідно до яких попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

За таких обставин, лист ТОВ «ХЕТАФА» від 11.06.2014 та лист-відповідь позивача від 16.06.2014 є неналежним підтвердженням наміру цих осіб укласти договір оренди належних позивачу приміщень саме 01.07.2014 і на умовах, запропонованих ТОВ «ХЕТАФА», у звязку з чим вищенаведені суми орендної плати (400 грн. за 1 кв.м. на рік з урахуванням інфляції) не можуть братися до розрахунку суми збитків (упущеної вигоди) і є припущенням, на якому не може ґрунтуватися доказування, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Разом з цим суд зазначає, що як позивач, так і ТОВ «ХЕТАФА», незважаючи на безпідставне зайняття відповідачем належного позивачу приміщення автогаражу, не були позбавлені можливості укласти в належній формі або договір оренди цього приміщення, або попередній договір, які б у подальшому, могли бути належними доказами наявності збитків (упущеної вигоди) у сторін цих договорів.

Отже, позивачем не надано належних доказів того, що він зазнав збитків (упущеної вигоди), у звязку з не укладенням договору оренди з ТОВ «ХЕТАФА», внаслідок невиконання відповідачем вимог позивача про звільнення нежитлового приміщення боксу 1-1, розташованого за адресою: вул. Леніна, 48-ж, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області.

Крім цього, суд визнає недоведеним і твердження позивача про те, що відповідач знав про наміри ТОВ «ХЕТАФА» укласти договір оренди боксів, оскільки з листа позивача від 17.06.2014 не вбачається повідомлення відповідача про це, а так само не доведено, що відповідач міг дізнатися про наміри ТОВ «ХЕТАФА» з інших джерел.

Суд також визнає безпідставним твердження позивача про те, що він пропонував відповідачу оформити орендні відносини, оскільки лист позивача від 17.06.2014 не є офертою в розумінні ч. 1 ст. 641 ЦК України, в звязку з відсутністю в ньому істотних умов договору.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилався позивач в обґрунтування заявленого позову, не знайшли свого підтвердження за результатами розгляду справи, у звязку з чим визнає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212 215, 218, 223 226, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.С. Гасанбеков