Справа № 591/8754/14-ц
Провадження № 2/591/219/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого: судді Бурда Б.В.

при секретарі: Дворядкіній М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа: ОСОБА_4 про вселення в житлове приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 25.09.2007 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 та вони мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5 Його дружина, син та відповідач ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 і вказана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. У спірній квартирі зареєстровані його дружина з сином, також відповідачі. З серпня 2007 року між його родиною та відповідачами виникають постійні сварки, що ускладнює спільне проживання у квартирі. Відповідачі постійно створюють перешкоди у користуванні квартирою, у зв'язку з чим 20.08.2014 року він з дружиною та сином були вимушені залишити квартиру та винаймати інше житло. За судовим рішенням його дружині та сину усунуті перешкоди у користуванні квартирою та вселено їх у спірну квартиру. Зазначив, що дії відповідачів перешкоджають йому у проживанні у належній його дружині та сину частці квартирі. Тому просить вселити його у квартиру АДРЕСА_1, стягнувши з відповідачів понесені по справі судові витрати.

В судовому засіданні представник позивач позов підтримав та зазначив, що позивач вселився у квартиру у 2007 році, відразу після реєстрації шлюб з ОСОБА_4

Відповідачі позов заперечили та пояснили, що вони з самого початку були проти одруження ОСОБА_4 та позивача. Вони не заперечують щоб у квартирі мешкала ОСОБА_4 з сином - їхнім онуком. В той же час зазначили, що вони не надавали згоди на вселення позивача у квартиру. Позивач має інше житло та у квартирі мешкав без їх згоди періодично та тимчасово, при цьому постійно влаштовував сварки. Просять відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю.

ОСОБА_4 повідомлена про час та місце розгляду справи, але до суду не з'явилася.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказам наданими сторонами, вважає позов необґрунтованим з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Обґрунтовуючи свій позов позивач та його представник зазначили, що позивач вселився у спірне житлове приміщення у 2007 році. В подальшу спірне житлове приміщення було приватизоване відповідачем ОСОБА_2, його дружиною та неповнолітнім сином, у зв'язку з чим квартира перебуває у спільній частковій власності вказаних осіб. Відповідачі в супереч вимогам ст. 361 ЦК України чинять йому перешкоди у проживанні у належній на праві спільної часткової власності його дружині та синові квартирі.

В той же час, в супереч вимогам закону позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позов та, зокрема, дотримання встановленого законом порядку вселення до житлового приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України - члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

За положеннями ст. 65 ЖК України - наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України також передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 СК України, тобто дружина, діти, батьки.

Частина 1 ст. 368 ЦК України передбачає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; співвласник жилого будинку (квартири) вправі вселити в належне йому жиле приміщення членів своєї сім`ї за згодою всіх інших співвласників.

Судом встановлено, що 25 вересня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 (а.с. 10,11).

25 березня 2011 року ОСОБА_4, її син ОСОБА_5 та її мати ОСОБА_2 отримали свідоцтво про право власності на житло, приватизувавши у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, витягом з державного реєстру прав власності від 11 травня 2011 року, копією паспорту ОСОБА_4 з відміткою про безоплатну приватизацію житла (а.с.8-9, 13,14).

З довідки КП "Сумижитло" (а.с. 12) вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані чотири особи: співвласники квартири ОСОБА_2, її дочка ОСОБА_4 та онук ОСОБА_5, чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_3

З наведеного вбачається, що для вселення у спірне житлове приміщення у серпні 2007 році (вказана дата зазначена позивачем у позові та його представником у поясненнях в судовому засіданні) була необхідна письмова згода наймача спірної квартири та усіх членів його сім'ї, а для вселення у спірну квартиру після 21.04.2011 року - була потрібна згода усіх співвласників квартири.

В той же час, позивач не надав суду доказів на підтвердження дотримання наведених вище вимог закону України при вселенні до квартири.

Більш того, як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_2 (як була наймачем спірної квартири, а на час розгляду справи у суді є її співвласником) у судовому засіданні - вона не надавала згоди на вселення позивача до квартири. З пояснень представника позивача в судовому засіданні вбачається, що ще з серпня 2007 року відповідачі чинили позивачу перешкоди у проживанні у спірному житловому приміщенні.

Також з пояснень представника позивача та відповідачів у судовому засіданні встановлено, що між співвласниками квартири не визначений порядок користування нею.

З копії паспорту ОСОБА_1 вбачається, що позивач зареєстрований в с. Деркачівка Недригайлівського району Сумської області (а.с. 6).

Посилання позивача в обґрунтування свого позову на рішення суду від 12.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: служба у справах дітей Сумської міської ради, ОСОБА_1, про вселення в житлове приміщення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням є безпідставним, оскільки вказаним рішенням було відмовлено у задоволенні позову в частині вселення ОСОБА_1 до спірної квартири та встановлений факт створення відповідачем перешкод іншим співвласникам квартири ( ОСОБА_4 та неповнолітньому ОСОБА_5) у користування спірним житловим приміщенням.

Наведене у своїй сукупності свідчить на недотримання встановленого законом порядку вселення позивача до спірної квартири, у зв'язку з чим суд вважає, що у позивача не виникло право користування спірним житловим приміщенням.

З урахуванням наведених вище обставин суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому у їх задоволенні належить відмовити з їх необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

суддя