Справа №469/1568/14-ц
У Х В АЛ А

15 вересня 2015 року

Березанського районний суд Миколаївської області у складі :

головуючої -судді Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ТОВ агентство "Медиус-Плюс" ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в смт.Березанка цивільну справу за позовом Дашішаха Оосами Абдулелли до Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, Реєстраційної служби Березанського районного управління юстиції Миколаївської області, Товариства з обмеженою відповідальністю агентство «Медиус-Плюс» та ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв про право власності, договору купівлі продажу, договору оренди земельної ділянки та заміну замовника в акті введення в експлуатацію,

в с т а н о в и в :

Позивач 25.12.2014 року звернувся до суду з вказаним позовом.

14.09.2015 року до суду надійшла уточнена позовна заява, у якій позовні вимоги доповнені 6 вимогами зобов"язати реєстраційну службу Березанського районного управління юстиції скасувати записи про право власності та інше речове право, які виникли на підставі оспорюваних свідоцтв та договорів, а також вимогою визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 05.01.2011 року за реєстровим № 9.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦПК України та роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12червня 2009 року №2 "Про застосування, норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст.17) або Господарським процесуальним кодексом України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Частинами 1 та 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Пленум Вищого адміністративного суду України у пункті 8 Постанови від 20 травня 2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" визначив наступне: Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Заявлені позивачем вимоги про зобов'язання Реєстраційної служби скасувати записи про державну реєстрацію права власності та іншого речового права свідчать про наявність публічно-правового спору, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з викладеного, в частині вимог уточненої позовної заяви до Реєстраційної служби про зобов"язання скасувати записи про право власності та інше речове право необхідно відмовити у відкритті провадження на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України у зв"язку з тим, що зазначені вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Щодо вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.01.2011 року, то суд зазначає, що позивачем у уточненій позовній заяві, в порушення вимог ст.119 ЦПК України, не викладено обставини, яким він обгрунтовує свої вимоги, зокрема, ким саме з відповідачів порушують, не визнаються або оспорюються його права чи інтереси, у чому полягає це порушення, та не зазначено відповідні докази.

За змістом ч.1 ст.121 ЦПК України, у разі недодержання вимог, встановлених ст.ст.119, 120 ЦПК України, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 121, 122, 208-210 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті провадження в частині вимог уточненої позовної заяви Дашішаха Оосами Абдулелли до Реєстраційної служби Березанського районного управління юстиції Миколаївської області про зобов"язання скасувати записи про право власності та інше речове право.

В частині вимог Дашішаха Оосами Абдулелли про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.01.2011 року уточнену позовну заяву залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом пяти днів з дня отримання ним копії цієї ухвали.

Якщо у встановлений строк недоліки позовної заяви не будуть усунені, вважати заяву неподаною і повернути позивачу.

Ухвала в частині відмови у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд шляхом апеляційної скарги в пятиденний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: