Справа № 127/2-2039/11
Провадження № 8/127/9/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участю секретаря Тонкопій Ю.І.,

представника ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 березня 2012 року у справі № 2 -2039/11/0206 за позовом ОСОБА_2 до Подільського регіонального відділення ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості, матеріальних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2014 року до суду звернувся ОСОБА_2 з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 березня 2012 року у справі № 2 -2039/11/0206 за позовом ОСОБА_2 до Подільського регіонального відділення ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості, матеріальних збитків та моральної шкоди.

Заяву мотивував тим, рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 26 червня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2012 року, відмовлено у задоволенні його позову до відповідачів по справі про стягнення заборгованості, матеріальних збитків і моральної шкоди.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 березня 2012 року встановлено, що відмова банку у надані йому 20 тис. доларів США залишку кредиту з посиланням на постанову НБУ № 319 «Про додаткові заходи щодо діяльності банків, від 11.10.2008 року, застосована правомірно. Зазначені відмови банку у наданні залишку кредиту з посиланням на постанову НБУ № 319 від 11.10.2008 року містяться у письмових відповідях банку від 03.11.2008 року та 21.11.2008 року на вимоги заявника про надання кредиту.

В заяві вказує на те, що в зазначеному судовому рішенні судом не була встановлена чинність постанови НБУ № 319 від 11.10.2008 року та законність її застосування до правовідносини заявника та банку, що є важливою обставиною для прийняття судового рішення. На час розгляду справи існувала обставина, яка на той час йому була невідома та могла вплинути на рішення суду. Такою обставиною була не чинність постанови НБУ № 319 від 11.10.2008 року про яку заявник дізнався з відповіді заступника Міністра Юстиції України від 11.11.2014 року за № ПІ-С-1580/10.1 щодо запиту на отримання публічної інформації ОСОБА_3 від 06.11.2014 року.

Таким чином на думку заявника нововиявленою обставиною є інформація яка міститься у відповіді заступника Міністра Юстиції України ОСОБА_4 від 11 листопада 2014 року про те, що постанова НБУ № 319 «Про додаткові заходи щодо діяльності банків» від 11.10.2008 року на державну реєстрацію до Міністерства Юстиції України не подавалась, а відповідно до частини четвертої ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) нормативно правові акти підлягали обовязковій державній реєстрації та набирали чинності відповідно до законодавства України. Крім того ця постанова не набрала чинності відповідно до ст. 57 Конституції України; п. 15 постанови № 731 Кабінету Міністрів України «Про затвердження положення про державну реєстрацію нормативно правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади від 28.12.1992 р.; п. 1 Указу Президента України № 493/92 від 03.10.1992 року «Про державну реєстрацію нормативно правових актів міністерств, та інших органів влади», тобто у відносинах з відмови банку в наданні заявнику залишку кредиту в сумі 20 тис. доларів США застосований не чинний нормативно правовий акт Постанова НБУ № 319 від 11.10.2008 року.

У судове засідання представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи його було повідомлено завчасно та належним чином в судовому засіданні під розписку (а.с. 223).

У судовому засіданні представник ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, вказала, що Подільське регіональне відділення ПАТ «ОТП Банк» на даний час ліквідовано, вона має довіреність з головного офісу ПАТ «ОТБ Банк» а тому є представником з усіма повноваженнями, що надано їй відповідно до довіреностей, вказала також, що відомості наведені в заяві не відповідають дійсності, Постанова НБУ № 319 від 11.10.2008 року, на яку з поміж іншого послався суд при постановленні рішення діяла та була чинною.

Суд зважаючи на положення ч. 1 ст. 365 ЦПК України вважає за можливе розглянути заяву у відсутність заявника, оскільки його неявка не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, дослідивши заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, матеріали цивільної справи № 2 2039/11/0206, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 березня 2012 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 26 червня 2012 року, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за участю третьої особи ОСОБА_3, про розірвання договору кредиту, стягнення заборгованості, матеріальних збитків та моральної шкоди. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2012 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено а рішення суду першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

Відповідно до п. 1 та 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, на яку посилається заявник, підставою для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи а також встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів цивільної справи № 2 2039/11/0206 вбачається, що предметом позову в ній було стягнення на користь позивача заборгованості, матеріальних збитків та моральної шкоди що спричинена відповідачами ненаданням залишку кредитних коштів в сумі 20 тис. доларів США, а предметом доказування - обставини неправомірності ненадання залишку кредитних коштів. При цьому, суд звертає увагу, що в позові судом першої інстанції, з якими погодились (апеляційна та касаційна інстанція) відмовлено з підстав того, що судом з поміж іншого також встановлено: Цільовим призначенням коштів, що отримувались позивачем в кредит, за умовами кредитного договору є споживчі цілі, а саме проведення ремонтних робіт у кафе, чого не заперечено самим позивачем у позовній заяві. Пунктом 1.7.2. кредитного договору передбачено, що для отримання в банку фінансування кожного наступного траншу позичальник повинен надати банку кредитну заявку та документи, що підтверджують цільове використання попередньо наданих кредитних коштів, а також забезпечити доступ представників банку для складання актів огляду нерухомого майна. Судом встановлено, те, що при зверненні позивача ОСОБА_2 до банку для отримання наступного траншу не було надано до банку документів, що підтверджують цільове використання попереднього траншу. Також в судовому засіданні позивач пояснив, що особисто в нього на праві власності ніякого кафе не має. Кредитні кошти він отримував для ремонту кафе, яке належить на праві власності його батьку. Судом встановлено, що позивачем як позичальником порушено обовязок, встановлений п. 1.3.5. кредитного договору щодо цільового використання наданих кредитних коштів, а тому у банку були всі підстави відмовити позивачу у видачі наступного траншу, що також зазначено у Застереженні 1 даного пункту».

При прийнятті вказаного рішення суд послався на ст. 615 ЦК України, якою встановлено право односторонньої відмови від зобовязання, тобто в разі порушення зобовязання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Підсумовуючи, при постановлені рішення: «Суд прийшов до висновку, що банком не були порушені умови кредитного договору, а обґрунтована одностороння відмова банку у видачі наступного траншу та це не дає підстав для розірвання всього кредитного договору, а лише виконання зобовязання позивачем в частині отриманого траншу». (Т. 1, а.с. 224 225 ).

Як додаткову підставу для відмови у позові в рішенні наведено, що також судом встановлено, що відповідно до Постанови НБУ № 319 від 11.10.2008 року Національний банк України з метою нейтралізації впливу зовнішньої фінансової кризи та забезпечення стабільності банківської системи, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків запровадив додаткові заходи щодо діяльності банків; п. 2.1. зобовязано банки з 13.10.2008 року обмежити здійснення активних операцій в обсягах досягнутих кожним із них на цю дату.

Враховуючи викладене, посилання в судовому рішенні від 14 березня 2012 року на Постанову НБУ № 319 від 11.10.2008 року носить додатковий (акцесорний) характер, та у будь якому випадку не є визначальним фактором ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до пунктів 3 та 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику. Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

У цьому звязку суд приходить до висновку, що наведені заявником обставини не спростовують факти невиконання заявником п.п. 1.3.5; 1.7.2 кредитного Договору (щодо підтвердження цільового використання попередніх траншів кредитних коштів), що і стало основною підставою для відмови в задоволенні позову.

З приводу нечинності Постанови НБУ № 319 від 11.10.2008 року суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» в редакції чинній на час прийняття спірної Постанови НБУ № 319 від 11.10.2008 року, нормативно правові акти Національного банку підлягають обовязковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України.

З аналізу наведеної вище норми випливає, що у вказаній нормі закону йшлось про дві взаємонезалежні процедури: державної реєстрації відповідного акту в Міністерстві юстиції України та набрання нормативно правовим актом чинності відповідно до законодавства України.

Жодним нормативно правовим актом держави Україна не передбачено, що нормативно-правовий акт НБУ України вважається автоматично нечинним у разі його не реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Як встановлено судом, вказана Постанова НБУ № 319 від 11.10.2008 року «Про додаткові заходи щодо діяльності банків» прийнята 11.10.2008 року; набрала чинності 13.10.2008 року; а 04.12.2008 року втратила свою чинність.

Суд не приймає до уваги твердження заявника з приводу того, що спірна постанова НБУ України не набрала чинності, відповідно до ст. 57 Конституції України, оскільки вказаний акт не доведений до відома населення України, та автоматично є нечинним, оскільки публікацію вказаного нормативного документу здійснено у пяти друкованих виданнях, зокрема але не обмежуючись: «Податки та бухгалтерський облік» від 20.10.2008, 2008 р., № 84, стор. 10; «Баланс» від 27.10.2008, 2008 р., № 86, стор. 5.

Згідно ст. 2 Закону України «Про Національний банк України»: «Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Враховуючи викладене, а також те, що Національний банк України є субєктом владних повноважень, зі спеціальним статусом, що визначено Законом, до його нормативних документів не можуть застосовуватись вимоги, що застосовуються до актів органів виконавчої влади України, на які посилається у своїй заяві ОСОБА_2

Суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається заявник, за своєю правовою природою не є фактами, що можуть бути підставами для перегляду судового рішення у даному випадку.

У будь якому разі вказані обставини не можуть вплинути на висновок суду про те, що банком було правомірно відмовлено заявнику у видачі чергового траншу кредитних коштів.

Таким чином, у заяві про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами ОСОБА_2 наведені доводи, що ґрунтуються на неправильному, помилковому розумінні суті нововиявлених обставин, у зв'язку з чим суд визнає їх безпідставними, а заяву такою, що задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 361, 365 ЦПК України, п.п. 3, 5, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 березня 2012 року у справі № 2 -2039/11/0206 за позовом ОСОБА_2 до Подільського регіонального відділення ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості, матеріальних збитків та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області, а якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: