Провадження №2/760/6981/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Здорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 100000,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Посилався на те, що він проходив військову службу в Збройних Силах України, наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 23.12.2010 року № 1022 було звільнено з лав Збройних Сил України за станом здоров'я, а з 28.12.2010 року наказом № 238 його було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. 18 січня 2014 року у результаті повторного огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена II група інвалідності, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. Від травми, отриманої під час проходження військової служби, в нього розвинулись хвороби та починаючи з 2010 року стан здоров'я погіршився. У зв'язку із погіршенням стану здоров'я він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт. Значна частина пенсії, яку він отримує як інвалід II групи, витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування. Посилаючись на наведене, просив відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., яка була завдана йому в результаті ушкодження здоров'я при виконанні обов'язків військової служби.

04.09.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог позивача заперечував посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачена відповідальність Міністерства оборони України за відшкодування моральної шкоди, крім того вказував, що позивач проходив військову службу на посаді начальника фінансово-економічної служби - помічника начальника Центрального управління воєнно-топографічного та навігацій з фінансово-економічної роботи Головного управління оперативного забезпечення Командування сил підтримки Збройних сил України, який перебуває у розпорядженні начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних сил України, а не в Міністерстві оборони України, то в трудових правовідносинах з відповідачем не перебував, в зв'язку з чим вимоги до нього є безпідставними та необґрунтованими.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді начальника фінансово-економічної служби - помічника начальника Центрального управління воєнно-топографічного та навігацій з фінансово-економічної роботи Головного управління оперативного забезпечення Командування сил підтримки Збройних сил України, який перебуває у розпорядженні начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних сил України.

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 23.12.2010 року № 1022 ОСОБА_1 звільнено з лав Збройних Сил України за станом здоров'я.

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по стройовій частині) від 28.12.2010 року № 238 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

На підставі свідоцтва про хворобу № 567-п та висновку МСЕК від 18 січня 2012 року йому було встановлено другу групу інвалідності, причиною чого стала травма, пов'язана з виконанням обов'язків військової служби.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законодавством порядку.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. ст. 23, 1167 ЦК України).

Враховуючи зазначене, та те, що встановлена позивачу друга група інвалідності є наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, суд приходить висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» то розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, керуючись положенням ст. 23 ЦК України при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, яка була заподіяна позивачу в результаті ушкодження здоров'я, суд враховуючи глибину фізичних страждань позивача, який втратив працездатність у результаті травми, і дотримуючись принципів розумності та справедливості приходить до висновку, що до стягнення з відповідача підлягає 25000,00 грн, вважаючи, що позивачем розмір відшкодування є завищеним.

Щодо твердження відповідача про те, що чинним законодавством не передбачена відповідальність Міністерства оборони України за відшкодування моральної шкоди та безпідставність заявлених вимог в зв'язку з тим, що позивач проходив військову службу на посаді начальника фінансово-економічної служби - помічника начальника Центрального управління воєнно-топографічного та навігацій з фінансово-економічної роботи Головного управління оперативного забезпечення Командування сил підтримки Збройних сил України, який перебуває у розпорядженні начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних сил України, а не в Міністерстві оборони України, а тому в трудових правовідносинах з відповідачем не перебував, слід зазначити наступне.

Так, ст. 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Згідно Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України, затвердженого указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 406/2011, Генеральний штаб Збройних Сил України (Генеральний штаб) є головним військовим органом з планування оборони держави, управління застосуванням Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), координації та контролю за виконанням завдань у сфері оборони іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями (далі - інші військові формування), органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, правоохоронними органами, Державною спеціальною службою транспорту (далі - Держспецтрансслужба) і Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України (далі - Держспецзв'язку).

В особливий період Генеральний штаб є робочим органом Ставки Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України.

Генеральний штаб у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, постановами Верховної Ради України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України, наказами і директивами Президента України та Міністра оборони України, а також цим Положенням.

Основними завданнями Генерального штабу є:

участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері оборони, стратегії воєнної безпеки;

стратегічне планування застосування Збройних Сил, інших військових формувань, правоохоронних органів, Держспецтрансслужби і Держспецзв'язку, координація їх підготовки до виконання завдань у сфері оборони, організація стратегічного розгортання Збройних Сил, інших військових формувань, організація територіальної оборони та оперативного обладнання території держави;

безпосереднє військове керівництво Збройними Силами;

Відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затвердженого указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 406/2011, міністерство:

- погоджує структуру Генерального штабу Збройних Сил;

- здійснює через начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України загальне керівництво Військовою службою правопорядку у Збройних Силах та контроль за її діяльністю;

- забезпечує життєдіяльність Збройних Сил, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил.

Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 250 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 170, 1167, Цивільного кодексу України, ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 25000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6) на користь держави 250 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: І. А. Усатова