АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Винту Ю.М., Одинака О.О.

секретар: Паучек І.І.

за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 представника відповідача ОСОБА_5, представник третьої особи ОСОБА_6

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації в Чернівецькій області про визначення місця проживання малолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації в Чернівецькій області про визначення місця проживання малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації в Чернівецькій області про визначення місця проживання малолітніх дітей.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 жовтня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, від якого у них народилось двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказував, що сімейні відносини між сторонами було припинено у квітні 2014 року у зв'язку з тим, що відповідачка фактично співмешкає з іншим чоловіком та у червні 2014 року він звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу.

№ 22ц-627/15 головуючий по 1 інстанції Оленчук І.В.

Категорія: 48 доповідач Кулянда М.І.

Зазначав, що малолітні діти на даний час проживають з ним в АДРЕСА_1 та знаходяться на його повному утриманні. Відповідачка ОСОБА_4 проживає окремо і не приймає участі у вихованні та утриманні дітей.

Позивач також вказував, що в червні 2014 року звернувся до органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації із заявою щодо визначення місця проживання малолітніх дітей та відповідним рішенням №33 від 18 липня 2014 року було вказано за доцільне проживання малолітніх дітей разом з ним, ОСОБА_1 у с. Драниця Новоселицького району Чернівецької області, оскільки на даний час малолітні діти проживають у благоустроєному будинку, позивачем створено сприятливі умови для розумового, фізичного і духовного розвитку дітей.

Крім того, позивач зазначав, що він отримує стабільний дохід, оскільки працює разом із своїми батьками у сімейному бізнесі, а саме утримують магазин мішаних товарів на території с. Драниця Новоселицького району Чернівецької області, а також він ще займається садівництвом.

Просив визначити місцем проживання малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, місцем проживання їхнього батька, ОСОБА_1, по АДРЕСА_1

Відповідачка ОСОБА_4 пред'явила зустрічний позов, в якому просила визначити місце проживання дітей разом з нею.

Вказувала на те, що на даний час діти проживають разом з позивачем, оскільки вона через необхідність прийняття спадщини після смерті свого батька була змушена виїхати до Російської Федерації, однак після повернення на територію України, виявила, що ОСОБА_1 намагається розірвати з нею шлюб та перешкоджає їй спілкуватися з дітьми.

Зазначала, що орендує житловий будинок у АДРЕСА_2, у якому створені належні умови для виховання та розвитку малолітніх дітей.

Посилалась на те, що в неї наявний самостійний дохід від підприємницької діяльності і вона має можливість утримувати своїх дітей.

Просила визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею, по АДРЕСА_2.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації в Чернівецькій області про визначення місця проживання малолітніх дітей задоволено.

Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судовий збір.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації в Чернівецькій області про визначення місця проживання малолітніх дітей відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей відмовити, а її зустрічний позов до ОСОБА_1 задовольнити, визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею, ОСОБА_9, по АДРЕСА_2.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є:

- неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; - недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

- невідповідність висновків суду обставинам справи; - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей із батьком та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання малолітніх дітей із матір'ю виходив із того, що він не має протипоказань щодо проживання з дітьми, працює, отримує дохід, позитивно характеризується за місцем проживання, ним створені всі необхідні умови для повноцінного розумового, фізичного та духовного розвитку дітей та сприятливе моральне оточення. При винесення рішення суд першої інстанції посилався на те, що діти з народження проживають в АДРЕСА_1 та відвідують там дошкільний навчальний заклад, а зміна місця їх проживання та зміна дошкільного навчального закладу може негативно вплинути на їх психічний розвиток, оскільки слід буде змінити звичне для них середовище в якому вони перебувають з народження. Матеріали справ не містять доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дітей, приймати участь у їх вихованні.

Крім цього, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_4 не має постійного місця проживання, неналежно виконує свої батьківські обов'язки, не цікавиться життям, здоров'ям та вихованням дітей, систематично пропускає визначені рішенням органу опіки та піклування години спілкування з дітьми.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітніх ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, які народилися під час перебування сторін у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження дітей (а.с. 7-9).

Із довідки Драницької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 1058 від 12 серпня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_4 та їх діти зареєстровані в АДРЕСА_1, де також зареєстровані та проживають батьки позивача ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 11).

Малолітні діти виховуються у дошкільному навчально-виховному комплексі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 34 від 01 липня 2014 року ДНЗ с. Драниця (а.с. 25).

Згідно рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 06 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірвано, а малолітні діти проживають разом з позивачем та знаходяться на його утриманні, що підтверджується довідкою №866 від 23 червня 2014 року, виданою Драницькою сільською радою Новоселицького району Чернівецької області (а.с. 13).

Згідно довідок Шиловецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області № 622 від 16 липня 2014 року та № 806 від 09 вересня 2014 року ОСОБА_4 проживає без реєстрації в АДРЕСА_3 у господарстві ОСОБА_12 та перебуває на його утриманні (а.с. 38, 65).

Із рішення органу опіки і піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області від 18 липня 2014 року № 33 вбачається що вказаний орган вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом із батьком ОСОБА_1, виходячи із того, що останній здійснює підприємницьку діяльність та є орендатором землі, ним створені відповідні умови для повноцінного розвитку та виховання дітей мати дітей доходу не має, ніде не працює та не має постійного місця проживання (а.с. 14-24).

Актами обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 26 червня 2014 року та 13 серпня 2014 року визначено, що малолітні діти проживають з позивачем в житловому будинку в с. АДРЕСА_1, в якому створені належні умови для виховання та повноцінного розвитку дітей (а.с. 15-16).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини; незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 1 ст. 150 Сімейного кодексу України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини. Брак любові у дитячі роки - це духовний дисбаланс на усе життя.

Згідно ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Згідно з вимогами ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своє матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітніх дітей мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо їх дітей, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки, батько дітей у разі визначення місця їх проживання з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участі у виховані дітей і може реалізувати свої прав шляхом домовленості з матір'ю дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Отже, для розлучення малолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8 з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України.

З матеріалів справи вбачається, що такі виняткові обставини, які б зумовили необхідність розлучення малолітніх дітей із матір'ю відсутні.

Натомість, судом апеляційної інстанції встановлено, що мати малолітніх дітей ОСОБА_4 згідно характеристики № 256 від 09 вересня 2014 року, виданої виконкомом Шиловецької сільської рада Хотинського району Чернівецької області зарекомендувала себе з позитивної сторони (а.с. 58); із Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що вона займається підприємницькою діяльністю (а.с. 59), медичною довідкою від 17 липня 2014 року про проходження обов'язкового попереднього та періодичного психіатричного оглядів встановлено відсутність ознак психічного захворювання (а.с. 60); у відповіді на адвокатський запит адміністрація КУ «Новоселицька центральна районна лікарня» повідомила листом від 25 вересня 2014 року № 2100, що ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с. 144); актом обстеження житлово-побутових умов № 255 від 09 вересня 2014 року, затвердженого Шиловецьким сільським головою Хотинського району Чернівецької області житлові умови, в будинку, де проживає ОСОБА_4 визнано задовільними: будинок 2009 року побудови, площею 230 м. кв. складається із 8 житлових кімнат, є кухня, ванна, будинок газифікований з усіма зручностями, у ньому є всі умови для проживання, є земельна ділянка для його обслуговування площею 0,64 га (а.с. 71). Аналогічним є акт обстеження умов проживання, наданий службою у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації у Чернівецькій області від 05 листопада 2014 року, де визначено умови проживання задовільними, зазначено, що для виховання та розвитку дітей облаштована окрема кімната з дитячими іграшками та необхідними речами, мати створює умови для проживання з дітьми та їх виховання (а.с. 160).

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 та ухвалюючи рішення лише з урахуванням наявності у батька дітей власного житла, більш зручних умов проживання, роботи, матеріальних доходів, фінансового стану позивача та його батьків, позитивної характеристики за місцем проживання, суд першої інстанції не встановив виключних обставин, які б дали підстави дійти висновку про можливість розлучення дітей із матір'ю, порушивши таким чином принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, адже для нормального фізичного, емоційного та психологічного розвитку дітям потрібні не лише гроші, а й материнська любов, догляд, виховання, материнська порада тощо.

Позивачем в силу вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів того, що відповідач, як мати дітей, ставилась до них погано, зловживає спиртними напоями чи має шкідливі звички.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати. Задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову.

У силу вимог ст. 88 ЦПК України із позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації в Чернівецькій області про визначення місця проживання малолітніх дітей, відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації в Чернівецькій області про визначення місця проживання малолітніх дітей, задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 у АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: