Справа № 449/618/15 Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я.
Провадження № 22-ц/783/6060/15 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Крайник Н. П.

суддів: Курій Н. М., Берези В. І.

при секретарі Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 28 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила відповідач - ОСОБА_2.

Вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд не врахував, що між сторонами не існує спору з приводу поділу спільного майна подружжя, оскільки з пропозицією добровільно поділити майно позивач до неї не звертався. Судом також не враховано, що для придбання квартири у 2006 році нею в Банку АППБ Аваль було отримано кредит в сумі 6000 доларів США, який вона повернула за рахунок власних коштів. При поділі майна подружжя суд не врахував інтереси дітей, на утримання яких позивач сплачує аліменти, яких є недостатньо для їх утримання та безпідставно не відійшов від рівності часток в майні подружжя. Крім того, судом не враховано, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки ще до розірвання шлюбу, у 2006 році, йому стало відомо про наявність квартири, придбаної в шлюбі, однак з вимогами про поділ такої не звертався ні до неї, ні до суду. Судом не враховано, що відповідно до положень ст.267 ЦК України пропуск строку позовної давності є підставою для відмови в позові.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно положень ч.2,ч.3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна подружжя, суд може відступити від рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами було зареєстровано 02.03.2000 року, розірвано - 20.06.2012 р. ( а.с. 5).

Власником квартири АДРЕСА_1 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 (реєстраційний НОМЕР_2) є ОСОБА_2. Підстава виникнення права власності згідно витягу про реєстрацію права власності є договір купівлі-продажу квартири від 15.06.2006 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Перемишлянського районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 1468.

Таким чином, районний суд прийшов до вірного висновку, що спірне майно подружжя - квартира АДРЕСА_1 було придбане за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а відтак є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу.

Визначаючи частку позивача у спільному майні подружжя, районний суд вірно виходив з того, що позивачем не надано суду доказів того, що розмір аліментів, які сплачує позивач на утримання дітей є недостатнім для їх утримання, так як з позовом про збільшення розміру аліментів відповідачка не зверталася. Не надано суду також і доказів того, що відповідач здійснювала погашення кредиту на придбання квартири за рахунок власних коштів.

З уваги на положення ст. 72 СК України не заслуговують також на увагу доводи апелянта в тій частині, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду, так як рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 20 червня 2012 року, яким шлюб між сторонами розірвано встановлено, що спору щодо спільно нажитого майна немає, а позивач пред»явивши позов до суду 04.06.2015 року пропустив такий строк, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст.72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами набрало законної сили 26.11.2012 року, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що такий строк позивачем не порушено. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем, а тому лише внаслідок поділу цього майна, як спільного майна подружжя, позивач вправі зареєструвати за собою право власності на його частину.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Курій Н. М.

Береза В. І.