АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2434/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 45 Василенко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю: адвоката ОСОБА_6, позивачки ОСОБА_7,

відповідача ОСОБА_8, його представника ОСОБА_9,

експерта ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа - Руськополянська сільська рада Черкаського району Черкаської області про усунення перешкод у здійсненні права власності на присадибну ділянку та приведення меж земельної ділянки у відповідність до державного акту, -

в с т а н о в и л а :

26 лютого 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що за договором дарування житлового будинку від 25.05.2004 року їй на праві власності належить будинковолодіння АДРЕСА_1.

Будинковолодіння складається з житлового будинку - літ.А-1 та надвірних споруд: сараї - літ.літ.Б,В; погріб - літ.Г; огорожі №№1,2; водоколонки №3.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,136 га, з кадастровим НОМЕР_2, що розташована за вказаною адресою, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Земельна ділянка межує з земельною ділянкою відповідача ОСОБА_8, про що свідчать план меж земельної ділянки, зафіксований у Державному акті на право власності на землю, акт погодження меж землекористування , кадастровий план будівель і споруд, план встановлення меж.

Відповідач, порушуючи її права, самовільно здвинув межу, зазначену на кадастровому плані А-Б вліво у бік її земельної ділянки на 0,3 м та до стіни будинку 3 (на кадастровому плані) та до Б-В, захопивши частину її земельної ділянки, яку огородив забором, збивши дерев'яний стовп, який вказував межу на кадастровому плані та забив новий залізний стовп.

На її, позивачки, законні вимоги усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, відповідач реагує негативно.

Тому просить суд зобов'язати відповідача ОСОБА_8 усунути перешкоди у здійсненні права власності на її земельну ділянку шляхом встановлення межових знаків відповідно до технічної документації.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено.

Вирішено зобов'язати ОСОБА_8 усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_7 земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом перенесення суміжної огорожі, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №05-БТ від 23.07.2015 року від точки А1 на 0,30м до точки А (землі сільської ради, АДРЕСА_1); від точки 1 (зовнішня стіна житлового будинку А-1) на 0,37 м (по межі із земельною ділянкою НОМЕР_4); від точки 2 (зовнішня стіна житлового будинку А-1) на 0,64 м (по межі із земельною ділянкою НОМЕР_4, біля житлового будинку А-1); від точки Б на 0,24 м (по межі із земельною ділянкою НОМЕР_4).

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі 243грн.60 коп. та витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи в сумі 5 224грн.40 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_8, вважаючи, що рішення є результатом неповного та необ'єктивного дослідження судом всіх обставин справи та таким, що ухвалене з суттєвими порушеннями норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що землевласник по АДРЕСА_2 порушив суміжну межу з землевласником по АДРЕСА_1, внаслідок чого земельна ділянка останнього зменшилася на 36 кв.м.

Основним законом, яким регулюються земельні відносини, є Конституція України. Крім цього, земельні відносини регулюються іншими, прийнятими відповідно до Конституції законами і підзаконними актами, а саме законами України «Про землеустрій», «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Про місцеве самоврядування» та іншими законами, а також Земельним кодексом України.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого це право здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Встановлено, що за договором дарування житлового будинку від 25.05.2004 року ОСОБА_11 на праві власності належить будинковолодіння АДРЕСА_1. Будинковолодіння складається з житлового будинку, надвірних споруд, огорожі та водоколонки (а.с.5).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 12 квітня 2011 року їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,136 га, з кадастровим НОМЕР_2, що розташована за вказаною адресою, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.7-13).

Як вбачається з плану меж земельної ділянки, зафіксований у Державному акті на право власності на землю, акту погодження меж землекористування, кадастрового плану будівель і споруд, плану встановлення меж земельна ділянка позивачки межує з земельною ділянкою відповідача ОСОБА_8, (а.с.15,16).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_8 є власником домоволодіння по АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.08.2008 року, спадкодавець - ОСОБА_12 (а.с.68,69).

Відповідно до довідки, наданої Руськополянською сільською радою за №517/01-26 від 18.05.2015 року, загальна площа земельної ділянки, яка є у користуванні ОСОБА_8 по АДРЕСА_2, згідно земельно-облікових документів сільської ради, становить 0,15 га (а.с.67).

Рішенням Руськополянської сільської ради №14-10 від 08 лютого 2007 року ОСОБА_12 було надано у власність земельну ділянку площею 0,1634 га по фактичному користуванню (а.с.70). Дозвіл на замовлення розробки документації сільською радою було надано ОСОБА_12 04.08.2006 року на земельну ділянку площею 0,15 га (а.с.72).

Відповідно до положень ч.1 ст.143 ЦПК з'ясування обставин що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 23 липня 2015 року, земельна ділянка позивачки по АДРЕСА_1, по фактичному користуванню має площу 0,1317 га. Розміри, площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 не відповідають розмірам, площі земельної ділянки, яка зазначена в Державному акті права власності на земельну ділянку від 12 квітня 2011 року серія НОМЕР_3 (а.с.56).

У висновку експертизи також зазначено, що ширина земельної ділянки по АДРЕСА_1 з суміжним землевласником гр. ОСОБА_8 в кінці городу зменшена на 0,24 м відповідно до плану земельної ділянки.

Експерт вказує, що внаслідок порушення меж між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2, площа земельної ділянки по фактичному користуванню по АДРЕСА_1 зменшилась зі сторони земельної ділянки по АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_8.) на 36 кв.м.

При цьому експерт зробив висновок, що землевласник по АДРЕСА_2 порушив суміжну межу з землевласником по АДРЕСА_1, внаслідок чого земельна ділянка по АДРЕСА_1 зменшилася на 36 кв.м.

Щоб відновити суміжні межі між зазначеними ділянками, експерт пропонує перенести суміжну огорожу із азбестоцементних хвилястих листів на:

від т.А1 відкласти 0,30м до т.А (землі сільської ради);

від т.1(зовнішня стіна житлового будинку А-1) відкласти 0,37м (по межі із земельною ділянкою НОМЕР_4;

від т.2 (зовнішня стіна житлового будинку А-2) відкласти 0,64м (по межі із земельною ділянкою НОМЕР_4, біля житлового будинку А-1);

від т.Б відкласти 0,24м (по межі із земельною ділянкою НОМЕР_4).

Саме на підставі даного висновку експерта та з урахуванням фактичних обставин справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову.

Така позиція суду, як вважає колегія суддів, є правильною та обґрунтованою.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд неправомірно прийняв висновок до уваги, оскільки не визначено фактичний порядок користування його земельною ділянкою, ОСОБА_8 просить рішення скасувати та направити справу на новий розгляд.

Проте, такі вимоги апелянта не узгоджуються з нормами процесуального законодавства, так як діючий закон не містить такого інституту, як направлення справи на новий розгляд. Це по-перше. А по-друге, як зазначено вище, експертом встановлено, що фактичні розміри площі земельної ділянки по АДРЕСА_1, власником якої є позивачка, не відповідають розмірам, площі земельної ділянки, яка зазначена в Державному акті права власності на земельну ділянку і що саме землекористувач по АДРЕСА_2, ОСОБА_8, порушив суміжну межу з землевласником по АДРЕСА_1, внаслідок чого земельна ділянка по АДРЕСА_1 зменшилася на 36 кв.м.

Тому відповідач ОСОБА_8, в свою чергу, як землекористувач, який має намір узаконити право власності на свою земельну ділянку, має право та можливість упорядкувати свою земельну ділянку, відповідно до кадастрового плану та рішення сільської ради, яким надавалася земельна ділянка у власність його матері та відповідно до дозволу на замовлення розробки документації, так як в обох цих документах зазначені різні розміри земельної ділянки, яка знаходиться за адресою, успадкованих ним жилого будинку і надвірних споруд після смерті матері ОСОБА_12.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Враховуючи викладене та приведені вимоги закону судом правомірно встановлено, що користування позивачкою своєю земельною ділянкою ґрунтується на законі, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 12 квітня 2011 року, який є чинним.

Посилання апелянта на те, що земельна ділянка, якою він користується, відповідає акту встановлення, узгодження в натурі зовнішніх меж, якого він прикладає до скарги, спростовується викладеним, а також висновком експерта, зробленим в судовому засіданні під час слухання справи в апеляційній інстанції.

Враховуючи те, що посилання апелянта в апеляційній скарзі на порушення норм матеріального і процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа - Руськополянська сільська рада Черкаського району Черкаської області про усунення перешкод у здійсненні права власності на присадибну ділянку та приведення меж земельної ділянки у відповідність до державного акту залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :