Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №319/799/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Солодовніков Р.С.
Провадження № 22-ц/778/5274/15 Суддя-доповідач: Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бабак А.М.,

Полякова О.З.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕННОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОФІРМА «40 РОКІВ ЖОВТНЯ» про визнання договору оренди землі недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ Агрофірма АГРОФІРМА «40 РОКІВ ЖОВТНЯ» про визнання договору оренди землі недійсним.

В позові зазначав, що при укладенні договору оренди були порушені його істотні умови, визначені ст.15 Законом України «Про оренду землі», а саме відсутній об'єкт договору оренди - земельна ділянка, право власності на яку посвідчено державним актом, виданим на ОСОБА_3, зареєстрованого 20.09.2003 року. Зазначений державний акт він ніколи не отримував. Земельна ділянка не перебувала у власності будь-кого, а тому не могла бути об'єктом оренди. Вважає, що він не мав прав на підписання договору оренди, оскільки не був орендодавцем, так як не мав у власності земельну ділянку.

Просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 19 травня 2011 року, укладений між ним та ТОВ «АГРОФІРМА «40 РОКІВ ЖОВТНЯ» та зареєстрованій у Державному реєстрі земель від 05.09.2012 року за НОМЕР_1.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідачем надані заперечення на спростування доводів апеляційної скарги. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3, представника відповідача Кравченка С.І., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

19 травня 2011 року між ОСОБА_3, як орендодавцем, та ТОВ «Агрофірма «40 років Жовтня»», як орендарем, було укладено договір оренди землі, згідно умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 7,0145га рілля для ведення товарного сільськогосподарського виробництва НОМЕР_2, яка знаходиться на території Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області та належить орендодавцю на підставі державного акту про право власності на землю НОМЕР_3 від 20 вересня 2003 року. Вказаний договір оренди землі був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Куйбишевському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05 вересня 2012 року за НОМЕР_1.

Договір оренди був особисто підписаній ОСОБА_3, який протягом 2011 - 2014 років отримував орендну плату від відповідача за цим договором, що визнано сторонами та не підлягає доказуванню.

Відповідно до Державного акту про право власності на землю НОМЕР_3 від 20 вересня 2003 року, власником земельної ділянки площею 7,0145га, що розташована на території Смирновської сільської ради записаний ОСОБА_3,, який мешкає с. Смирнове Куйбишевського району, якому зазначена земельна ділянка передана на підставі розпорядження голови Куйбишевської районної державної адміністрації від 04 березня 2003 року №77. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №907.

Суд першої інтонації дійшов правильного висновку, що позивач набув право власності на земельну ділянку площею 7,0145га, що розташована на території Смирновської сільської ради з моменту реєстрації 20 березня 2003 року. Відсутність підпису власника в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю про отримання Державного акту не є підставою для висновку про відсутність у ОСОБА_3 права власності на вказану земельну ділянку.

ОСОБА_3 як члену КСП «40 років Жовтня», де його прізвище в документах значиться саме як «ОСОБА_3» було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_4 від 04 вересня 1997 року, в тому, що йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «40 років Жовтня» розміром 8,40га без визначення меж.

Те, що це одна і та сама особа не оспрюється сторонами.

Суд правильно послався на перехідні положення Закону України «Про оренду землі», де вказано: громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування,

відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості і земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.

Суд першої інстанції правильно встановив, що вказана земельна ділянка перебувала у власності позивача та у відповідно до ст.ст.3,4 та перехідних положень Закону України «Про оренду землі» позивач мав право передавати її в оренду. Відповідно до мст. 125 ЗК України, в редакції, яка діяла на момент видачі державного акту, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації.

У зв'язку із неправильністю запису прізвища позивача щодо права власності на земельну ділянку площею 7,0145га, що розташована на території Смирновської сільської ради був виданий інший Державний Акт на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_5 на ім'я ОСОБА_3, який зареєстрований 22 травня 2012 року.

За відомостями Управління Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області у книзі записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю запис про скасування державної реєстрації Державного акту на право власності на землю НОМЕР_3 виготовленого на ім'я ОСОБА_3 відсутній, оскільки відділ Держкомзему не мав повноважень на скасування державної реєстрації актів на право приватної власності на землю за власним рішенням.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги стосуються однієї обставини. А саме, апелянт зазначає, що право власності на вказану земельну ділянку належало особі на прізвище «ОСОБА_3», а тому він - ОСОБА_3, не мав права укладати договір оренди земельної ділянки, що, на його думку, тягне недійсність договору.

Вказані доводи співпадають з позовною заявою, вимоги якої та їх підстави були розглянуті під час провадження справи судом першої інстанції та дістали належної правової оцінки, з якою погоджується колегія суддів, що відображено вище у цій ухвалі.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності передбачених ст.ст.203,215 ЦК України підстав для визнання договору оренди землі недійсним не мають підтвердження.

При ухваленні рішення суд першої інстанції взяв до уваги розьясненняп.пп.1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», де вказано, зокрема: цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі"; при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи; с удам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, а також моральним засадам суспільства; зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України); відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно цивільного законодавства підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу: невідповідність змісту правочину ЦК України, акту цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; відсутність у сторони правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності; відсутність вільного волевиявлення або його невідповідність його внутрішній волі; відсутність спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені; порушення прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей батьками (усиновлювачами) при вчиненні правочину.

Суд першої інстанції належним чином встановив відсутність передбачених законом підстав для визнання договору оренди землі недійсним.

Цей висновок рішення суду апелянт не спростував.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня прголошення.

Головуючий:

Судді: