АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7446/15 Головуючий 1-ої інстанції - Слурденко О.І.
Справа № 636/3829/15-ц Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: «земельні»
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кіся П.В., Кіпенка І.С.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Чугуївського міського суду Харківської області від 18 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Управління Держземагенства у Чугуївському районі харківської області про визнання права користування земельною ділянкою, третя особа: Чугуївська міська рада Харківської області,-

встановила:

25.08.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Управління Держземагенства у Чугуївському районі харківської області про визнання права користування земельною ділянкою, у якому просить визнати за ним ОСОБА_1, право на користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1, відповідно до порядку користування даною земельною ділянкою з 1992 року, який був встановлений лише попередніми користувачами житла, посилаючись на те, що відповідач зробила прибудову і вважає, що її частина на прибудинкову територію і земельну ділянку повина бути збільшена, і тому ОСОБА_2 захопила частину земельної ділянки, не маючи на це прав.

Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 27 серпня 2015 року, позов було залишено без руху.

Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 18 вересня 2015 року, зазначений позов визнано неподаним та повернуто позивачу.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1, 05.10.2015 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу судді Чугуївського міського суду Харківської області від 18 вересня 2015 року, та направити справу на новий розгляд, оскільки суддя в порушення вимог діючого законодавства безпідставно залишив позов його без руху, а у подальшому вважав його неподаним.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує увалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Залишаючи позовну заяву без руху, суддя керувався ст.121 ЦПК України й виходив з того, що позивач при звернені до суду з позовом не надав копію рішення Чугуївської міської ради Харківської області щодо надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; проект землеустрою, щодо відведення земельною ділянки, який розробляється уповноваженим на те органом; письмову відповідь з Управління Держземагенства у Чугуївському районі Харківської області про відмову у видачі державного акту на право користування земельною ділянкою. Крім того, суддя зазначив, що витребування доказів не є позовними вимогами, оскільки клопотання про витребування доказів заявляються відповідно до ст. 137 ЦПК України, з долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

На виконання ухвали судді, ОСОБА_1 зівернувся з заявою, у котрій зазначив, що позовні вимоги він має право уточнити і після відкриття провадження у справі, а вимоги щодо витребування доказів пов'язані з його позовними вимогами та обумовлені тим, що у нього виникають складнощі у самостійному їх отриманні.

Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 18 вересня 2015 року, зазначений позов визнано неподаним та повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву позивачеві, суддя районного суду виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху,

Однак з вказаними висновками, колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Як роз'яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК України або не сплачено судовий збір чи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, і надає строк для усунення недоліків.

Відповідно до пунктів ч. 2 ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи з положень з ст.ст. 3, 4, 10, 11, 16, 27, 31, 60 ЦПК України, право визначати предмет і підстави позову та спосіб захисту порушеного права - належить позивачеві. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту цих норм права, саме позивач на власний розсуд обирає з яким позовом та до якого суду звернутися, зазначає позовні вимоги, обґрунтовує їх викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, які на його думку, підтверджують такі обставини.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 27 ЦПК України. Особи, які беруть участь у справі позовного провадженняч, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні оьбов'язки.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду україни № « від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Так, зазначені в ухвалі суду першої інстанції питання необхідно з'ясовувати та вирішувати під час попереднього судового засідання, що передбачено ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України, а позивач у свою чергу має право уточнити позовні вимоги, надати докази для обґрунтування своїх доводів, заявити клопотання про витребування доказів, відповідно до ст. 137 ЦПК України, виклик свідків, проведення експертиз, тощо, до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє суджове засідання не проводилося - до початку розгляду справи по суті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 Посатнови № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК ( 1618-15 ).

Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов'язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів (частина четверта статті 10, стаття 137 ЦПК ( 1618-15 )).

Докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову). Тому, вирішуючи, наприклад, питання про виклик свідків, в усіх випадках слід вимагати від сторін пояснення, які саме обставини можуть бути підтверджені ними (стаття 136 ЦПК (1618-15). Це ж стосується й вирішення питання про витребування інших доказів (письмових, речових). Докази, які не стосуються справи й предмета доказування (стаття 58 ЦПК (1618-15), або одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи (стаття 59 ЦПК (1618-15), судом не повинні прийматися.

За таких обставин висновок суду про залишення позовної заяви без руху та повернення її заявнику через неподання доказів при пред'явленні позову, є хибним.

При цьому, суд, при розгляді справи, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'зки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках встановлених цим Кодексом.

Отже, суддя суду першої інстанції, безпідставно вважав неподаною та повернув позовну заяву позивачеві.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала судді районного суду, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 312, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Чугуївського міського суду Харківської області від 18 вересня 2015 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню, згідно ст. 324 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий -

Судді: