У х в а л а

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк») звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 вересня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 67/37, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 25 000 доларів США до 29 вересня 2023 року зі сплатою 12,5 % річних за користування грошовими коштами.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 16 673,66 доларів США, що станом на 1 жовтня 2014 року еквівалентно 215 910 грн 30 коп.

У жовтні 2014 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернулось до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та закріплення за банком прав управителя іпотечного майна.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 вересня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого останній у забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором передав в іпотеку банку нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, корпус 1, загальною площею 42,5 кв.м.

Невиконання умов кредитного договору є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу банком предмета іпотеки будь-якій особі-покупцю за ціною, визначеною уповноваженим експертом на день проведення продажу із наданням банку усіх повноважень продавця.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2014 року вказані позови об'єднано в одне провадження

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 4 лютого 2015 року позови задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 203 133 грн 86 коп., проценти - 11 973 грн 85 коп., пеню - 802 грн 59 коп. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення на АДРЕСА_1, корпус № 1, загальною площею 42,5 кв.м., належні ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно, у рахунок задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» про стягнення вказаної заборгованості, шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Визначено, що початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється суб'єктом оціночної діяльності у порядку, що передбачений Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність». Передано предмет іпотеки в управління ПАТ «ВіЕс Банк» на період реалізації іпотечного майна. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та вирішення питання про розподіл судових витрат. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «ВіЕс Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду у справі, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 30 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 67/37, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 25 000 доларів США до 29 вересня 2023 року зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитним коштами.

30 вересня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого останній у забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором передав в іпотеку банку нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, корпус 1, загальною площею 42,5 кв.м., загальною вартістю 174 999 грн 60 коп.

Ухваливши рішення про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив із порушення ОСОБА_3 кредитних зобов'язань.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішенням суду першої інстанції допущено подвійне стягнення заборгованості із боржника, тому ухвалив нове рішення про відмову в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки та залишивши без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором.

Із висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як роз'яснено у ч. 2 п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що випливають із кредитних відносин», суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця)..

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що за умови, коли позичальник та іпотекодавець є однією особою, одночасне стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до подвійного стягнення заборгованості на користь кредитора.

Водночас, у порушення ст. ст. 303, 316 ЦПК України апеляційний суд не мотивував, з яких підстав відмовив у позові в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та залишив без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором; не перевірив, чи відповідає такий спосіб вирішення спору нормам матеріального закону і вищевказаним роз'ясненням постанови пленуму, та чи не призведе таке вирішення спору до обмеження прав іпотекодержателя нерухомого майна на звернення стягнення на таке майно.

З огляду на допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, ухвалене апеляційним судом рішення необхідно скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова