Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 334/353/13Головуючий у 1-й інстанції Мусієнко Н.М.
№22-ц/778/2814/15Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (надалі Банк) до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання припиненим та втраченим чинність кредитного договору

ВСТАНОВИЛА:

16.01.2013 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів, як позичальника та поручителя в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №14/2006/0575/Фжк від 14.11.2006 року станом на 30.05.2012 року у розмірі 21 082,43 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 168 501,32 грн., з яких:

- сума для погашення заборгованості за кредитом 15 528,76 доларів США (124 113,61 грн.),

- сума для погашення заборгованості за відсотками 2 817,82 доларів США (22 521,43 грн.),

- сума заборгованості за пенею 92,35 доларів США (738,11 грн.),

- сума за нарахованими штрафами 2 643,50 доларів США (21 128,17 грн.), від сплати якої відповідачі на користь Банку у добровільному порядку ухиляються, а також судові витрати у вигляді судового збору 1 685,0 грн.

ОСОБА_3 подав у цій справі зустрічний позов до Банку, який у подальшому уточнив (т.с. 1 а.с. 91- 93) та в якому просив вважати кредитний договір № 14/2006/0575Фжк припиненим і таким, що втратив чинність з 05.03.2010 року; заборонити Банку, починаючи з 05.03.2010 року нараховувати проценти, комісії, штрафи і пені по договору, зобовязати Банк не пізніше наступного дня з дати остаточного погашення кредиту зняти з іпотеки забезпечення кредиту квартиру за адресою: м. Запоріжжя вул. Дзержинського б. 68 кв. 29; стягнути з Банку на його користь 5000,0 грн. моральної шкоди, стягнути з відповідача 75,89 доларів США, які раніше були стягнуті з відповідача, як пеня.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2013 року (т.с. 1 а.с. 125-126) в задоволенні позову Банку та зустрічного позову ОСОБА_3 у цій справі відмовлено.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначене рішення в апеляційному порядку не оскаржували, з останнім погодились.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с.187-190) просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Банку суму боргу у розмірі 134 396,99 грн. (фактично в частині відмови у позові Банку), витрати, повязані з розглядом справи покласти солідарно на відповідачів.

Апеляційне провадження за цієї апеляційною скаргою Банку було відкрите апеляційним судом ( т.с. 1 а.с. 217).

Відповідач ОСОБА_3 подав письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу Банку (т.с. 1 а.с. 222-223).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом, неодноразово відкладався, з різних обставин (відсутність даних про належне повідомлення відповідачів про час та місце розгляду цієї справи, ненадання Банком оригіналу кредитної справи та інш.).

У судове засідання 22 грудня 2015 року належним чином повідомлений про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (т.с. 2 а.с. 15) відповідач ОСОБА_4 не зявилась, заяв-повідомлень про причину своєї неявки, а також клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки відповідача ОСОБА_4 і ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю представника Банку, як позивача - апелянта, за довіреністю (т.с. 2 а.с.18) ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які беруть участь у справі,

оглянувши на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України у судовому засіданні 22 грудня 2015 року наданий представником Банку апеляційному суду для огляду на виконання ухвали апеляційного суду від 22 вересня 2015 року (т.с. 1 а.с. 242-243) оригінал кредитної справи за кредитним договором №14/2006/0575/Фжк від 14.11.2006 року, укладеним між Банком та ОСОБА_3, у тому числі в матеріалах якого міститься розрахунок Банку щодо заборгованості ОСОБА_3 за цим договором станом на 11.01.2012 року у розмірі 16821,07 доларів США, в еквіваленті по курсу НБУ 134396,99 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 13075,88 доларів США, в еквіваленті 104473,67 грн., заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам за користування кредитом 692,55 доларів США, що в еквіваленті 5533,34 грн., заборгованості за комісією 342,24 доларів США, що в еквіваленті 2734,43 грн., та заборгованість за пенею 2710,40 доларів США, що в еквіваленті 21655,55 грн., копія якого була додана Банком до апеляційної скарги (т.с. 1 а.с. 193-194),

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині в межах доводів апеляційної скарги Банку, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 10,57-58,60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 1058,1061 ЦК України та виходив із того, що Банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку 168501,32 грн. на підставі кредитного договору № 14/2006/0575Фжк від 14.11.2006 року, проте в обгрунтування свого позову надав суду розрахунок заборгованості за кредитним договором № 14/2007/0130/Фап від 12.03.2007 року відносно ОСОБА_7 (т.с. 1 а.с. 17-18), який відповідачем ОСОБА_3 заперечувався, на неодноразові вимоги суду про надання відповідного розрахунку, або двостороннього акту звірки про наявну, на час розгляду справи, заборгованість, Банк розрахунок не надав, вимоги суду проігнорував; крім того, у судовому засіданні представник Банку підтвердив факт отримання регіональним відділенням Банку письмової заяви від відповідача ОСОБА_3 про право достроково повністю або частково погасити кредит та нараховані проценти, що кореспондується з його посиланням на п. 4.4.1 про його наміри не пізніше як за 5 робочих днів до дати погашення, але стверджує, що відповідь відповідачу була надіслана поштою; при відсутності розрахунку заборгованості за відповідачем та при наявності сплати ним достроково сум поточних платежів, що підтверджується довідкою Банку, підписаною керівником Запорізької філії Банку та гл. Бухгалтером № 4/1/1036 від 17.08.2010 року, суд першої інстанції позбавлений можливості визначитися з сумою заборгованості, та її примусовим стягненням.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуємій його частині у цій справі не відповідає.

Оскільки, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин цієї справи у передбачений нормами ЦПК України спосіб, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині є незаконним та необґрунтованим, ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 60 ч. 4 ЦПК України, крім того, мають місце численні порушення норм процесуального права, допущені судом першої інстанції при ухваленні рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі, які призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в оскаржуємій частині.

Так, суд першої інстанції при встановленні лише після відкриття провадження у цій справі 02 лютого 2013 року (т.с. 1 а.с. 1) невідповідності вищезазначеного позову Банку вимогам ст. ст. 119-120 ЦПК України, а саме: додання до позову розрахунку заборгованості зовсім по іншій особі ОСОБА_7А.) зовсім інша заборгованість (станом на 30.05.2012 року у розмірі 21 082,43 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 168 501,32 грн., з яких: сума для погашення заборгованості за кредитом 15 528,76 доларів США (124 113,61 грн.), сума для погашення заборгованості за відсотками 2 817,82 доларів США (22 521,43 грн.), сума заборгованості за пенею 92,35 доларів США (738,11 грн.), сума за нарахованими штрафами 2 643,50 доларів США (21 128,17 грн.), за іншим кредитним договором (№14/2007/0130/Фап від 12.03.2007 року, т.с. 1 а.с. 17-18), ніж стягується заборгованість Банком у цій справі (№ 14/2006/0575Фжк від 14.11.2006 року, позичальник - ОСОБА_3, т.с. 1 а.с.6-9), мав залишити позов Банку без руху та надати можливість останньому усунути вищезазначені недоліки у встановлені судом строк.

А у разі неусунення Банком зазначених в ухвалі суду недоліків позовної заяви, суд першої інстанції мав право залишити без розгляду вищезазначений позов Банку у цій справі на підставі ст. 207 ч. ч. 1 п. 8 ЦПК України.

Також суд першої інстанції в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України не витребував у Банку у цій справі надання саме розрахунку заборгованості за кредитним договором №14/2006/0575/Фжк від 14.11.2006 року, укладеним банком із ОСОБА_3

Належні, допустимі докази протилежного (письмова ухвала суду першої інстанції про витребування доказів у Банку в порядку ст. 137 ЦПК України, надіслана Банку до виконання тощо) у цій справі відсутні.

Крім того, суд першої інстанції порушив права Банку та норми цивільного процесуального права, відмовивши представникові останнього (ОСОБА_8П.) у задоволенні клопотання про відкладення для уточнення позову у судовому засіданні 26 червня 2013 року, заявленому до ухвалення оскаржуємого рішення у цій справі (журнал судового засідання від 26.06.2013 року т.с. 1 а.с. 123).

Оскільки, в силу вимог ст. 31 ч. 2 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Вищезазначені порушення норм процесуального права, допущені судом першої інстанції у цій справі при вирішенні позову Банку, призвели до ухвалення судом першої інстанції неправильного вирішення цієї справи в оскаржуємій частині в частині вирішення позову Банку, що є безумовною підставою для скасування останнього з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог у цій справі у вказаній частині апеляційним судом на підставі ст. 307 ч. 1 п. 2 ЦПК України.

Так, встановлено, що Банком у цій справі згідно позову Банку було заявлено позовні вимоги до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором №14/2006/0575/Фжк від 14 листопада 2006 року (т.с. 1 а.с.6-9), укладеним між Банком та ОСОБА_3, станом на 30.05.2012 року на загальну суму 168501,32 грн. (т.с. 1 а.с. 4)

Встановлено, що Банком, як апелянтом, до його апеляційної скарги надано два розрахунки заборгованості відповідача ОСОБА_3 перед Банком за вищезазначеним кредитним договором:

-станом на 11.01.2012 року на загальну суму 134396,99 грн. (т.с. 1 а.с.193-194),

- станом на 14.03.2013 року на загальну суму 332499,96 грн. (т.с. 1 а.с.195-197).

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Розрахунок станом на 14.03.2013 року на загальну суму 332499,96 грн. (т.с. 1 а.с.195-197) виходить за межі позовних вимог Банку у цій справі, а тому не може бути прийнятий апеляційним судом до уваги.

Банк у своїй апеляційній скарзі при вирішенні цієї справи апеляційним судом по суті просив приймати до уваги в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України саме розрахунок Банку щодо заборгованості відповідача ОСОБА_3 за вищезазначеним кредитним договором станом на 11.01.2012 року на загальну суму 134396,99 грн. (т.с. 1 а.с.193-194), що складає 16821,07 доларів США, яка складається з:

- заборгованості за кредитом 13075,88 доларів США, що є еквівалентом 104473,67 грн.;

- заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом 629,55 доларів США, що є еквівалентом 5533,34 грн.,

- заборгованості за комісією 342,24 доларів США, що є еквівалентом 2734,43 грн.,

- заборгованості за пенею 2710,40 доларів США, що є еквівалентом 2734,43 грн. (як зазначено в апеляційній скарзі Банку т.с. 1 а.с. 189), 21655,55 грн. (як зазначено в розрахунку Банку станом на 11.01.2012 року за кредитним договором т.с. 1 а.с. 194).

Належні, допустимі докази у спростування зазначеної заборгованості ОСОБА_3 перед Банком за кредитним договором №14/2006/0575/Фжк від 14 листопада 2006 року у цій справі відсутні.

Наданий апеляційному суду ОСОБА_3 розрахунок, на думку останнього, заборгованості на загальну суму 75252,94 грн. (т.с. 2 а.с. 19-21) не можна вважати належним, допустимим доказом у спростування вищезазначеної заборгованості останнього перед Банком.

Посилання ОСОБА_3 в обґрунтування своїх заперечень проти позову Банку на п. 4.4.1 вищезазначеного кредитного договору щодо зменшення розміру основного боргу (тіла кредиту, процентів за користування кредитом) за кредитним договором є безпідставними.

Оскільки, за змістом п. 4.4.1 вищезазначеного кредитного договору ОСОБА_3, як позичальник, дійсно має право достроково повністю або частково погасити кредит та нараховані проценти, попередивши письмово Банк про свої наміри не пізніше як за пять робочих днів до дати погашення, крім випадків, передбачених п. 4.3.15 цього договору.

Згідно із п. 4.3.15 вказаного кредитного договору ОСОБА_3, як позичальник, зобовязаний не здійснювати повного погашення кредиту протягом перших двох років користування кредитом (у випадку, якщо термін договору користування кредитом перевищує два роки), за винятком випадків, коли на підставах, зазначених у цьому договорі, дострокового виконання своїх обовязків від позичальника вимагає Банк.

Випадки, передбачені п.4.3.15 цього договору, у цій справі відсутні.

Встановлено, що ОСОБА_3 у 2010-2011 роках робив спроби скористатись своїм правом, передбаченим п. 4.4.1 вказаного кредитного договору, проте його пропозиція була залишена Банком без задоволення (т.с. 1 а.с. 99-106).

Станом на 17.08.2010 року мала місце заборгованість ОСОБА_3 за вищезазначеним кредитним договором перед Банком у сумі 16911,30 доларів США, прострочена заборгованість відсутня (довідка Банку а.с. 105).

У подальшому ОСОБА_3 не вважав за доцільне погашати заборгованість за вищезазначеним кредитним договором перед Банком, оскільки остання згідно умов договору зараховувалась би спочатку на погашення пені, комісії, а вже потім на погашення відсотків за кредитом та тілом кредиту.

Таким чином, Банк фактично сприяв «нарощуванню» (нарахуванню) для ОСОБА_3 пені за вищезазначеним кредитним договором до 2710,40 доларів США, що є еквівалентом 21655,55 грн. станом на 11.01.2012 року (розрахунок т.с. 1 а.с. 193-194).

В силу вимог ст. 616 ч. 2 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

За змістом ст. 549 ч.1 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне на підставі ст. 616 ч.2 ЦК України зменшити нарахований Банком ОСОБА_3 розмір пені за вищезазначеним кредитним договором з «21655,55 грн.» до «2734,43 грн.».

Крім того, встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором ОСОБА_3 перед Банком був укладений договір поруки № 14/2006/0575/Фжк від 14 листопада 2006 року із ОСОБА_4 (т.с. 1 а.с.14-15).

В силу вимог ст. 543 ч. 1 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Банк у цій справі згідного своїх позовних вимог наполягав саме на солідарному стягненні вищезазначеної заборгованості за кредитним договором як позичальника ОСОБА_3, так й поручителя ОСОБА_4

Суд розглядає справу в силу ст. 11 ч. 1 ЦПК України в межах заявлених у цій справі позовних вимог Банку.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів на підтвердження повного чи часткового погашення вищезазначеної заборгованості за кредитним договором після подачі вищезазначеного позову Банком у цій справі і до ухвалення судом рішення у цій справі.

Останні у матеріалах цієї справи відсутні.

Крім того, відповідно до ч. 1 т. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом .

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. ч. 1 і 3 ст. 533 ЦК України).

Ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в Банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Встановлено, що Банк, як позивач у цій справі має Банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями (т.с. 1 а.с. 24-34), кредит позичальнику ОСОБА_3 надавався саме у сумі 50000,00 доларів США (т.с. 1 а.с. 6), а тому Банк має право на стягнення суми основного боргу (заборгованість за тілом кредиту, відсоткам, комісії) за вищезазначеним кредитним договором у цій справі саме в доларах США.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 24 вересня 2014 року №6-145цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Однак, пеня, яка стягується з відповідачів на користь Банку у цій справі має бути визначена саме у гривнях України.

При вищевикладених обставинах, з додержанням вимог ст. 303 ЦПК України, колегія судів апеляційного суду вважає за необхідне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2013 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови у задоволенні позову Банку до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов Банку задовольнити частково; стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №14/2006/0575/Фжк від 14.11.2006 року станом на 11.01.2012 року у розмірі суми основного боргу 14 110,67 доларів США, яка складається, яка складається із: заборгованості за кредитом 13075,88 доларів США, заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам за користування кредитом 692,55 доларів США, заборгованості за комісією 342,24 доларів США, та заборгованість за пенею 2 734,43 грн.; в решті позовних вимог банку слід відмовити за їх необґрунтованістю та недоказаністю у цій справі.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи безстроково (т.с. 1 а.с. 72) та звільнений від сплати судового збору у цій справі в силу вимог Закону України «Про судовий збір», слід стягнути лише з ОСОБА_4 на користь Банку судові витрати у вигляді судового збору за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 671,99 грн. (розрахунок: судовий збір 1343,97 грн. (розрахунок: 1 % від ціни позову 134396,99 грн.): 2 особи, т.с. 1 а.с. 2 платіжне доручення про сплату судового збору на суму 1685,01 грн.), та у дохід держави судовий збір 335,99 грн. (розрахунок: ? від судового збору 671,99 грн.), пов'язаний із розглядом цієї справи апеляційним судом, оскільки станом на час подачі апеляційної скарги Банком в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ще діяв Закон України «Про судовий збір» в редакції до 01.09.2015 року, за якою апелянт був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржено та судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2013 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №14/2006/0575/Фжк від 14.11.2006 року станом на 11.01.2012 року у розмірі суми основного боргу 14 110,67 доларів США (чотирнадцять тисяч сто десять доларів США шістдесят сім центів), яка складається, яка складається із: заборгованості за кредитом 13075,88 доларів США, заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам за користування кредитом 692,55 доларів США, заборгованості за комісією 342,24 доларів США, та заборгованість за пенею 2 734,43 грн. (дві тисячі сімсот тридцять чотири гривні сорок три копійки).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 671,99 грн. (шістсот сімдесят одна гривня девяносто девять копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 у дохід держави судовий збір у розмірі 335,99 грн. (триста тридцять пять гривень девяносто девять копійок).

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржено та судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_9 ОСОБА_10