Справа № 352/2729/14-ц
Провадження № 22-ц/779/906/2015
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3;

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Тисменицького районного суду від 26 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 пред'явила до ОСОБА_6 позов про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач з 2013 року не надає жодної матеріальної допомоги на утримання їх неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Посилаючись на те, що відповідач зобов'язаний утримувати дітей, просила, з врахуванням збільшення позовних вимог, стягувати з нього на їх утримання по 800 грн щомісячно на кожну дитину, а також 1208,99 грн понесених судових витрат.

Рішенням Тисменицького районного суду від 26 лютого 2015 року позов задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей у розмірі по 600 грн щомісячно до досягнення ними повноліття та стягнути із ОСОБА_6 на користь держави 243,60 грн судового збору.

Додатковим рішенням цього ж суду від 13 березня 2015 року постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1208,98 грн судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду від 26 лютого 2015 року, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій вказує на те, що судом було передчасно прийнято рішення про стягнення з нього аліментів у примусовому порядку, оскільки він не відмовляється сплачувати їх добровільно. Також вказав, що судом не враховано того, що на даний час не вирішено питання місця проживання дітей, що має значення для вирішення справи, а також те, що ні позивача, ні дітей на території України немає. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечив, зазначивши, що ОСОБА_4 дійсно перебуває в Італії, має посвідку на проживання в цій державі. Вказав, що неповнолітні діти сторін теж проживають в Італії з матір'ю. Рішення суду першої інстанції в даній справі про стягнення аліментів на утримання дітей вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його в силі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції з врахуванням вимог ст.180 та 184 СК України, правильно вважав, що відповідач є працездатною особою молодого віку, а тому повинен утримувати своїх неповнолітніх дітей матеріально. При цьому, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що порушення позивачем його прав як батька, а саме права на безперешкодне спілкування з дітьми та участь у їхньому вихованні, не звільняє відповідача від обов'язку їх матеріального утримання. З такими висновками погоджується колегія суддів погоджується, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджується, що сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчать копії свідоцтв про народження, а тому згідно ст. 180 СК України вони зобов'язані утримувати їх до досягнення повноліття (а.с.5,14).

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції було враховано обставини, зазначені в ст.182 СК України, зокрема: стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; те, що відповідач є працездатною особою молодого віку, відсутність у нього на утриманні інших утриманців та правильно визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн на утримання дітей. При цьому, колегія суддів констатує, що судом першої інстанції розмір аліментів було визначено з урахуванням прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, передбаченого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік», який становить, зокрема для дітей віком до 6 років - 1032 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років - 1286 грн.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, не врахувавши, що він не відмовляється від надання дітям матеріальної допомоги, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ніяких об'єктивних доказів виконання відповідачем свого батьківського обов'язку щодо утримання неповнолітніх дітей в добровільному порядку немає.

Твердження ОСОБА_6 про те, що суд не вправі був стягувати з нього аліменти до повернення дітей на Україну та до вирішення питання визначення їх місця проживання, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на нормах матеріального права. Колегія суддів з цього приводу зауважує, що тимчасове або постійне проживання неповнолітніх дітей за кордоном не припиняє обов'язок батьків стосовно їх матеріального утримання.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313, 314, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення Тисменицького районного суду від 26 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

О.Є. Меленко