АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/40/2015 Головуючий в І інстанції Полив'яний В.М.
Категорія 44 Доповідач: Приходько Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року січня місяця 15 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Приходько Л.А.
Суддів:Бездрабко В.О.
Кузнєцової О.А.
При секретарі:Сидоренко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 25 вересня 2014 року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з квартири розташованої в АДРЕСА_1, посилаючись на те, що 26.09.2008 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № HECFGK, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 100404,97доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 27.09.2028 року. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором в цей же день між сторонами укладено договір іпотеки предметом якого є квартира, загальною площею 49,9м?, за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 27.05.2010 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, розташовану у АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HECFGK від 26.09.2008 року, яка склала 89227,72 доларів США. Проте, при зверненні Банку до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаним договором не було поставлено для вирішення питання про виселення всіх мешканців, які зареєстровані та проживають в квартирі, на яке звертається стягнення. На підставі викладеного просить суд виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 яка зареєстрована та проживає з нею у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 25 вересня 2014 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Під час розгляду справи представник ПАТ КБ «Приватбанк» Кобзарь Ю.Б. апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі, просила рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представники відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначили, що рішення суду на їх думку є законним та обґрунтованим. Просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені передчасно, оскільки позивачем не врахована можливість погашення боргу за рахунок продажу квартири АДРЕСА_4, на придбання якої банк надав кредитні кошти ОСОБА_5 Вказана квартира на сьогодні знаходиться в іпотеці банку, ще не була реалізована з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження. Суду не надано Позивачем доказів, яку ринкову вартість має саме ця квартира, чи вистачить коштів при зверненні стягнення на неї для погашення заборгованості за кредитним договором.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № HECFGK, відповідно до якого ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 100404,97доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 27 вересня 2028 року.

В той же день з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за Кредитним договором між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки квартири, за яким остання передала Банку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, житловою площею 19,1м?, загальною площею 60,0м?, за адресою: АДРЕСА_4, заставною вартістю 388936грн., та двокімнатну квартиру житловою площею 30,8м?, загальною площею 49,9м?, за адресою: АДРЕСА_1, заставною вартістю 194486грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 27 травня 2010 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 06 липня 2011 року, набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HECFGK від 26вересня 2008 року, укладеним між сторонами, було звернуто стягнення на предмети іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаних предметів іпотеки ЗАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_5 договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншими особами - покупцями, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень для здійснення продажу предметів іпотеки.

24 лютого 2012 року та 09 листопада 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу відповідачів направлялися письмові вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення квартири АДРЕСА_1, на яку звернуто стягнення як на предмет іпотеки, у тридцяти денний строк з дня отримання даної вимоги, що підтверджується копіями реєстрів поштових відправлень та повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.14-17, 64-66), вказані вимоги отримані відповідачами 25 лютого 2012 та 11 листопада 2013 року відповідно. У встановлений строк відповідачі житлове приміщення не звільнили.

Згідно зі ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законами.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 вказаної норми закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок, житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 Житлового кодексу України.

Таким чином, виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом, зокрема при вирішенні вказаного питання враховуються вказані вище вимоги ч.2, ч.3 ст.40 Закону України «Про іпотеку». При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов, а саме: у разі, якщо мешканці не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Встановивши, що на письмову вимогу іпотекодержателя відповідачі у строк встановлений законом не звільнили житлове приміщення, квартиру АДРЕСА_1, яке є предметом іпотеки, і на яке у встановленому законом порядку звернення стягнення, колегія суддів вважає, що правові вимоги про виселення підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції щодо передчасності заявлених позивачем вимог про виселення відповідачів з підстав можливого погашення боргу за кредитним договором за рахунок продажу іншого предмету іпотеки, ґрунтується лише на припущеннях та не відповідає вимогам чинного законодавства.

Питання щодо співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна підлягало вирішенню судом при розгляді питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 27 травня 2010 року, яким звернуто стягнення на іпотечне майно, набрало законної сили та у встановленому законом порядку не скасовано та не змінено. Ціна предметів іпотеки встановлена в самому Договорі іпотеки(п.33.3). А отже, висновок суду щодо неврахування Банком можливості погашення боргу за рахунок продажу іншого предмету іпотеки суперечить обставинам справи та не має правового значення для вирішення питання про виселення з жилого приміщення переданого в іпотеку на яке раніше було звернуто стягнення.

Доводи представників відповідачів про те, що квартира АДРЕСА_1 не передавалася в іпотеку, а внесена в договір іпотеки внаслідок шахрайських дій з боку працівників Банку не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. З вимогами про визнання договору іпотеки недійсним в частині передачі в іпотеку зазначеної квартири відповідачі до суду не звертались. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, ні відповідачами, ні їх представниками не надано.

Наявність кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 27.02.2014 року (постанова про порушення кримінальної справи від 16.11.2012 року), відкритого за фактом шахрайських дій відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст.190 КК України, а саме підроблення невстановленою особою 26.09.2008 року підпису в договорі купівлі-продажу спірної квартири, не є належним та допустимим доказом недійсності договору іпотеки.

Доводи представників відповідачів про відсутність підстав для задоволення позову оскільки квартира АДРЕСА_1 не придбавалась за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотечним договором, а належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності, колегія суддів вважає неприйнятним.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержателю надано право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, незалежно від того чи був придбаний предмет іпотеки за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотечним договором.

Наслідком звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, за правилами ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», є виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. При цьому законодавець не передбачив будь-яких обмежень для виселення мешканців у випадку якщо предмет іпотеки не був придбаний за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотечним договором.

Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» саме на мешканців покладений обов'язок звільнити житлове приміщення на письмову вимогу іпотекодержателя після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки також незалежно від того чи був придбаний предмет іпотеки за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотечним договором.

Тривале невиконання відповідачами обов'язку звільнити житлове приміщення, незважаючи на отримання письмової вимоги іпотекодержателя, унеможливлює задоволення Банком своїх вимог за кредитним договором за рахунок предмету іпотеки.

З огляду на наведе колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, як таке що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 25 вересня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: