Справа № 617/1344/15-ц
Провадження № 2/617/590/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року , Вовчанський районний суд Харківської області , у складі головуючого судді Уханьової І.С., при секретарі Борщ Л.В.,з участю прокурора Єфремова В.Є., розглянувши в судовому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі ,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Вовчанського району Харківської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України , Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства , Державне підприємство „Вовчанське лісове господарство до Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області та ОСОБА_1 , про визнання недійсним розпоряджень .

27.07.2015 року провадження по даній справі було відкрито.

В судовому засіданні представник відповідача по справі заявив клопотання про закриття провадження у справі , так як вважає , що даний позов не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає , що клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав .

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей… У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 за N 7, згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 за N 7, земельні спори громадян з органами державної влади та органами місцевого самоврядування з питань надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у випадках, передбачених законодавством, а також спори з майнових питань, пов'язаних із земельними відносинами, за участю громадян, що є членами фермерського господарства, їхніх спадкоємців тощо розглядаються за правилами цивільного судочинства.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 5 Постанови Пленуму верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 за N 7 у випадках, коли вимоги пов'язуються з визнанням права на земельну ділянку, встановленням порядку користування земельною ділянкою чи усуненням перешкод у цьому, іншими вимогами з приводу земельної ділянки чи розташованої на ній нерухомості, зокрема про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, суди обов'язково застосовують правила про виключну підсудність(стаття 114 ЦПК).

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п.6,7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року №3 при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин. Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України , суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більш двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

З матеріалів справи , суд вбачає , що справа розглядається вже більш трьох місяців , так як відповідач ОСОБА_1 не зявлявся до суду і не надавав ні яких заяв про причини своєї неявки.

Отже з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що провадження по даній справі належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.208-210 ЦПК України , суд

У Х В А Л И В :

Відмовити представнику відповідача ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку , через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги .

Суддя