У х в а л а

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Таскомбанк», третя особа - ОСОБА_5, про розірвання договору іпотеки,

в с т а н о в и л а:

23 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пунктів 1 та 4 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 7 листопада

2012 року, первісний позов задоволено частково, постановлено: стягнути з неї на користь ПАТ «Таскомбанк» пеню за неналежне виконання грошового зобов'язання в розмірі 10 тис. грн; у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року відмовлено у задоволенні її касаційної скарги на вищезазначені судові рішення.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині стягнення з неї на користь банку пені в розмірі 10 тис. грн. та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Таскомбанк», посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема частини четвертої статті 559, частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 28 травня, 24 вересня 2014 року, постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року, 21січня, 2 вересня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором з поручителя підлягає стягненню пеня за невиконання умов договору. Ураховуючи тяжкий матеріальний стан поручителя, її стан здоров'я, суд прийшов до висновку про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України. Позивачкою за зустрічним позовом не доведено наявності чотирьох умов, передбачених частиною другою статті 652 ЦК України як підстави для розірвання договору поруки.

Залишаючи без змін рішення попередніх інстанцій, касаційний суд погодився із висновками судів.

У наданих для порівняння ухвалах касаційного суду та постановах Верховного Суду України висновки судів зводяться до того, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Зміст наданих заявницею для порівняння судових рішень судів касаційної інстанції та їх порівняння із судовим рішенням, яке вона просить переглянути, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а також про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Таскомбанк», третя особа - ОСОБА_5, про розірвання договору іпотеки за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня 2012 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 7 листопада

2012 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Л.І. Охрімчук
В.М. Сімоненко