Провадження № 2/642/188/15
РІшенНЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.

з участю секретаря - Куніциної М.Є.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про знесення самочинно збудованих приміщень,

3-я особа - Харківська міська рада,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачки, просять зобов'язати її знести мансарду літ. «Ам», прибудову літ. «А2», літню кухню літ. «Г», сарай літ. «Д», посилаючись на необхідність знесення самочинного будівництва для визначення в подальшому порядку користування та виділення в натурі частин кожного зі співвласників у домоволодінні. Позивачка ОСОБА_3 намагалась зареєструвати право власності на самочинне збудоване майно, однак відповідачка не надає своєї згоди, як співвласник будинку, для проведення реєстрації права власності і сама жодних дій для встановлення права власності не вчиняє. Позивачі позбавлені можливості встановити необхідні комунікації для належного обслуговування своєї частини будинку. Здійсненим самочинним будівництвом відповідачка створює перешкоди позивачам у нормальному користуванні їхнім майном.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3, яка є представником співпозивача ОСОБА_4, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Також зазначила, що з донькою - відповідачкою по справі, у неї склались неприязні стосунки, після розлучення з батьком відповідачки з останнім залишились діти, а з неї було стягнено аліменти. Після смерті батька донька і син успадкували належну йому частку у домоволодінні, а донька відрізала в її частині домоволодіння всі комунікації. Мансарду, яку вона - позивачка - просить знести, дійсно побудувала вона - позивачка. Зазначила, що знесе побудовану нею мансарду та всі переобладнані нею приміщення, якщо відповідачка знесе самочинно побудовані сарай, прибудову та літню кухню.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, зазначила, що основною підставою для пред'явлення позову було те, що створені відповідачкою перешкоди у користуванні майном позивачів - самочинно збудовані приміщення, унеможливлюють виділення часток позивачів та вирішення питання щодо порядку користування кожною із цих часток.

Представник відповідачки ОСОБА_2 подав письмові заперечення, в яких проти позову заперечував, посилався на те, що мансарда була побудована позивачкою ОСОБА_3, нею також було переобладнано частину приміщень у будинку. Позивачку ОСОБА_3 було притягнено до адміністративної відповідальності за здійснення самовільного будівництва мансарди. Відповідачці не видавався припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, до адміністративної відповідальності за самовільне будівництво вона не притягалась, що відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» унеможливлює винесення судом рішення про задоволення даного позову. Вважав позовні вимоги недоведеними та необґрунтованими.

Представник 3-ї особи - Харківської міської ради - в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника 3-ї особи.

Суд, допитавши позивачку ОСОБА_3, представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Сторонам на праві власності належить по 1/3 частин домоволодіння АДРЕСА_1: позивачці - на підставі рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 11.10.1989 року в порядку розподілу спільного майна подружжя, позивачу - на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом від 25.06.2013 року після смерті батька - ОСОБА_7, а відповідачці - на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом від 18.08.2004 року після смерті батька - ОСОБА_7.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 12 березня 2014 року позивачам відмовлено в задоволенні вимог про виділ частки з будинку, що є у спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, виходячи з того, що на території домоволодіння є самовільні будівлі та самовільно переобладнані приміщення, які не введені в експлуатацію, позивачами не надано варіантів розподілу в натурі домоволодіння та земельної ділянки, від призначення експертизи позивачка відмовилась, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо виділення конкретних приміщень та земельної ділянки. Рішення набрало чинності.

Позивачка зверталась з заявою до Департаменту містобудування архітектури та земельних відносин з питань збереження та подальшої експлуатації самочинно реконструйованого житлового будинку літ «А-1», а також переобладнаних приміщень у вказаному домоволодінні. Згідно відповіді Департаменту містобудування архітектури та земельних відносин від 15.02.2012р. виділення частини домоволодіння позивачки ОСОБА_3 в окрему адресу неможливо. В листі також зазначено, що позивачкою не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують вступ у спадщину всіх членів сім'ї, оформлення документів можливе при наявності згоди всіх співвласників домоволодіння.

Як вбачається з технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1, станом на 12.03.2013р. у домоволодінні наявні самочинно збудовані будівлі: мансарда - літ. «Ам», прибудова - літ. «а2», літня кухня - літ. «Г», сарай - літ. «Д», переобладнані приміщення: 1-2; 1-5; 1-6; 1-9; 1-8, побудовані приміщення: 1-10; 1-11; 2-1; 2-2; 1-12; 1-13.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами, будівництво мансарди - літ. «Ам» здійснено позивачкою - ОСОБА_3, за що позивачку було притягнено до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають особи, право яких порушено, за умови, що вони доведуть наявність порушеного права. Право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені позови суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Відповідно до п.22 вказаної Постанови знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів про наявність перешкод з боку відповідачки у здійсненні ними права власності позивачі суду не надали, а вищенаведений лист Департаменту також не підтверджує створення відповідачкою якихось перешкод.

Оскільки самочинне будівництво мансарди літ «Ам» про знесення якої також заявлено вимоги, здійснено самою позивачкою ОСОБА_3, за що її було притягнено до адміністративної відповідальності, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил відповідачці не виносилось, до адміністративної відповідальності за самовільне будівництво відповідачка не притягувалась, питання щодо здійснення перебудови сторонами не вирішувалось, суд приходить до висновку, що посилання позивачів на порушення їх права є необґрунтованим, тому правові підстави для задоволення позову відсутні, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 15, 376, 391 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України», ст.ст. 3, 4, 15, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про знесення самочинно збудованих приміщень відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Ленінський районний суд м.Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя- Л.Л. Шрамко