АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/2459/15-ц 22-ц/774/1891/К/15
Справа № 211/ 2459/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/1891/ К/15 Ткаченко С.В.
Категорія № 27 ( ІУ) Доповідач - Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" - Семещенко Вікторії Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справі за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" про визнання недійсним положень кредитного договору та договору в цілому, договору застави транспортного засобу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ "Порше Мобіліті" про визнання недійсним положень кредитного договору та договору в цілому, договору застави транспортного засобу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06 червня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір № 50009220 від 03.06.2013 р., відповідно до умов якого їй надано кредит у розмірі 95541,95 грн. під 9,9% річних на 60 місяців та додатковий кредит у розмірі 31 304,30 грн. на тих же умовах. Грошові кошти були перераховані на рахунок ТзОВ «Джереман-Авто-Тернопіль» за сплату вартості автомобіля VOLKSWAGEN POLO.

Відповідно до узгодженого сторонами графіку погашення кредиту визначено щомісячний платіж у розмірі 313,01 доларів США, який з розрахунку курсу долара США, зазначеного в договорі, складав 2 551,34 грн. Також повідомлено, що сума процентів за користування кредитом становить на рік 5 194.96 грн., сума додаткового кредиту на рік становить 6 260,86 грн., сума процентів за користування додатковим кредитом на рік становить 51,84 грн. З метою виконання зобов'язань за кредитним договором 11 червня 2013 року позивачем укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого вона передала в заставу вказаний автомобіль VOLKSWAGEN POLO реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 112402,29 грн.

Сплативши відповідачу за кредитним договором 77162,60 грн., позивач звернулась із вимогою про дострокове припинення кредитного договору. Згідно повідомлення відповідача, заборгованість за кредитом складає 179346,01 грн., заборгованість за Додатковим кредитним договором складає 2842,68 грн.

Посилаючись, на порушення відповідачем ч. 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що призвело до збільшення вартості зобов'язання до 281182,29 грн., ТОВ "Порше Мобіліті" письмово не повідомив її про зміну процентної ставки, щодо корегування суми процентів, яке зазначено в спірному кредитному договорі, відсутність у відповідача ліцензії на кредитування у валюті дол..США, позивач просить суд визнати недійсним п. 1.3.1. загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору), визнати недійсним графік погашення кредиту за кредитним договором, визнати недійсним кредитний договір та визнати недійсним договір застави транспортного засобу.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 липня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним пункт 1.3.1 додатку до кредитного договору №50009220 від 03 червня 2013 року, укладений між ТОВ „Порше Мобіліті" та ОСОБА_2 Визнано недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору №50009220 від 03 червня 2013 року. Стягнуто з ТОВ „Порше Мобіліті" на користь ОСОБА_2 частково вартість витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, в сумі 3200 грн. Стягнуто з ТОВ „Порше Мобіліті " на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що визнання недійсним п.1.3.1 Кредитного договору та Графіку погашення кредиту, що є істотними умовами договору та взаємопов'язані із п.п.1.3.2,1.3.3.,3.1, є підставою для визнання недійсним всього кредитного Договору.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ "Порше Мобіліті", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судом не досліджено, що щомісячні платежі, які підлягають оплаті, визначені в гривневому еквіваленті, що не суперечить діючому законодавству.

Суд дійшов помилкового висновку, що кредит надано у валюті, не взявши до уваги, що кредит ТОВ „Порше Мобіліті " видано у гривні, а договором визначено лише його грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено що, 06 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» укладено кредитний договір № 50009220 від 03.06.2013 р.

Відповідно до умов вказаного договору, їй було надано кредит у розмірі 95541,95 грн. під 9,9% річних на 60 місяців та додатковий кредит у розмірі 31 304,30 грн. на тих же умовах з визначенням еквіваленту суми кредиту в доларах США (а.с.12 - 13)

Згідно Графіку погашення кредиту від 03 червня 2013 року усі платежі за Кредитним договором повинні сплачуватися у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом , що застосовується до еквіваленту Суми кредиту у доларах США відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. ( а.с. 18 )

З метою виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено Договір застави транспортного засобу від 11 червня 2013 року , відповідно до умов якого позивач передала в заставу автомобіль VOLKSWAGEN POLO реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 112402,29 грн. ( а.с.20-23 ).

Пунктом 1.3 Загальних умов кредитування передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом , що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи недійсними п. 1.3. кредитного договору та Графік погашення кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку, що дані умови не відповідають абз.3 ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживача», щодо валюти договору долар США.

Однак, колегія суддів не може погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом ( частина 2 ст.192 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року справа № 6-79 цс 14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як видно з тексту Кредитного договору від 03 червня 2013 року позивачу надано кредит в сумі 95541,95 грн. та додатковий кредит 31304,30 грн., зазначені суми визначені в еквіваленті в дол..США, що становить 11721,50 дол.США та 3840,55 дол.США, відповідно, тобто кредитні кошти надавались позивачу саме у гривні.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що кредитний договір та графік погашення кредиту складений в іноземній валюті - дол..США , не відповідає дійсності та був зроблений внаслідок неповного дослідження умов Договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12 Постанови від 28.04.1978 № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків.

Відповідно до Постанови ПВССУ №5 від 2012р., при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст. 215,1048-1052,1054-1055 ЦК України, та ст. 18,19 ЗУ "Про захист прав споживачів".

Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Також, відповідно до положень п. п. 2.1., 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168 банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

Згідно з п.п. 3.7., 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за №168 якщо умовами кредитного договору передбачено або допускається використання кількох альтернативних варіантів надання банківських послуг, які є супутніми до кредитної операції (зокрема погашення заборгованості готівковими коштами до банку або шляхом безготівкового розрахунку), банк зобов'язаний надати клієнту вичерпну інформацію про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг. У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

На думку колегії суддів, позивач була ознайомлена з умовами кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостей щодо процентної ставки, комісії за надання та обслуговування кредиту, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить підпис ОСОБА_2 на кожній сторінці оспорюваного договору.Дані обставини підтверджуються умовами спірного Договору ( а.с. 12-22).

Погодившись з усіма умовами Кредитного Договору, шляхом його підписання позивач взяла на себе усі валютні ризики, які виникають через застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку. При цьому, ще при підписанні Договору позивач ОСОБА_2 була попереджена про дані ризики.

Згідно п.9.5. Загальних Умов кредитування підписанням Загальних умов кредитування відповідач ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» належним чином ознайомив позивача із інформацією кредитування , передбаченою ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також з правилами надання фінансових послуг.

Відповідно до п. 9.6. Загальних умов кредитування Третя особа підтверджує, що їй надано вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Третьої особи, та умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови їх надання).

Посилання суду на несправедливість умов договору щодо покладання на позичальника ризику знецінення національної валюти, як на підставу визнання договору недійсним є помилковим, оскільки відповідно до п. З ст. З та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, а п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808 встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання Закону України «Про захист прав споживачів» і виконана банком перед укладенням оспореного позивачем кредитного договору».

Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Крім того, згідно з частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Дана правова позиція також підтверджується Постановою Верховного суду України від 04.07.2011р. у справі № 3-62гс11.

Таким чином, при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів".

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ч. 1 абз. 3 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.(частину першу статті 11 доповнено абзацом третім згідно із Законом України від 22.09.2011 р. N 3795-VI).

В п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року N 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.

Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема вимог ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги щодо визнання недійсним Кредитного договору, договору застави, Графіку погашення погашення кредиту, щодо положень стосовно усіх платежів, що сплачуються у гривнях за розрахунком відповідно до обмінного курсу до долара США, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, колегія суддів прийшла до висновку, що на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права та необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" - задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задовленні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" про визнання недійсним положень кредитного договору та договору в цілому, договору застави транспортного засобу.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :