УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,
суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк», приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року публічне акціонерне товариство «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк») звернулось до суду із указаним позовом до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк»), приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В., у якому просило суд стягнути заборгованість з ОСОБА_3 за договором кредиту від 17 березня 2006 року у розмірі 16 286, 09 доларів США та 3 652 грн 94 коп. пені і судових витрат, звернути стягнення на предмет іпотеки - житлову квартиру АДРЕСА_1, шляхом її продажу на публічних торгах за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу; визнати недійсним іпотечний договір, що укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Державний ощадний банк України» та посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. 27 червня 2007 року, а також зобов'язати останнього виключити з Державного реєстру іпотек запис від 02 липня 2007 року та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 27 червня 2007 року. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 17 березня 2006 року Акціонерним комерційним банком «Імексбанк», правонаступником якого є ПАТ «Імексбанк», та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту, за умовами якого позичальнику було надано 48 000 доларів США зі сплатою 11,5 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 16 березня 2016 року, для придбання житлової квартири у м. Рівному. 27 жовтня 2010 року між ними було укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту від 17 березня 2006 року, згідно з якою відсоткова ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 23 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором кредиту 31 травня 2006 року між сторонами був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т.А. 31 травня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 1412 згідно з яким ОСОБА_3 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1. З кінця 2010 року позичальник порушує свої зобов'язання зі сплати відсотків за користування кредитом, а з травня 2011 року повністю припинив їх погашати. Позичальнику неодноразово надсилалися листи про усунення порушень умов кредитного договору та погашення заборгованості. Позивач зазначав, що у зв'язку з перевіркою предмета іпотеки за даними Державного реєстру іпотек та єдиного державного реєстру обтяжень нерухомого майна ПАТ «Імексбанк» виявлений факт обтяження спірної квартири на користь ПАТ «Ощадбанк» у рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором. Згоду на отримання кредиту в іншій фінансові установі та надання в іпотеку майна позивач не надавав. Заборгованість позичальника за договором кредиту становить 12 117,17 доларів США. З урахуванням наведеного вважав, що внаслідок невиконання позичальником умов договору кредиту та порушення умов іпотечного договору набув права дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Імексбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 03 грудня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині вимог про визнання іпотечного договору недійсним та зобов'язання приватного нотаріуса вчинити певні дії, ухвалено в цій частині нове рішення.

Визнано недійсним договір іпотеки від 27 червня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. 27 червня 2007 року.

Зобов'язано приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. виключити з Державного реєстру іпотек запис від 02 липня 2007 року та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 27 червня 2007 року.

У решті рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, застосував положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року, згідно з яким предмет іпотеки не може бути примусово відчужений, при цьому дійшов висновку про наявність умови для застосування цього Закону України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд зазначив, що на час укладення між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 іпотечного договору (27 червня 2007 року) квартира АДРЕСА_1 вже знаходилась під іпотекою за іншим договором, який був укладений раніше між ОСОБА_3 та ПАТ «Імексбанк» і який є чинним до теперішнього часу, ПАТ «Імексбанк» не надавало своєї згоди ОСОБА_3 на передачу вищевказаної квартири в іпотеку ВАТ «Державний ощадний банк України», а виключення 22 червня 2007 року із Державного реєстру іпотек запису про знаходження зазначеної квартири в іпотеці відбулось в результаті вчинення злочинних дій ОСОБА_3, тому укладений останнім договір іпотеки із ВАТ «Державний ощадний банк України» 27 червня 2007 року слід вважати недійсним відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», а в контексті ч. 2 ст. 215 ЦК України - нікчемним правочином.

Проте з такими висновками як суду першої інстанції, так і апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Судом встановлено, що 17 березня 2006 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останньому було надано грошові кошти в розмірі 48 000 доларів США, для придбання квартири у м. Рівному з кінцевим терміном повернення заборгованості 16 березня 2016 року.

У забезпечення виконання вказаного кредитного договору між тими самими сторонами 31 травня 2006 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_3 передав в іпотеку належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1.

27 червня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого останній передав в іпотеку належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 на забезпечення виконання кредитного договору від 27 червня 2007 року. У зв'язку з цим та на підставі повідомлення та листа від імені ПАТ «Імексбанк» приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т.А. були внесені відповідні відомості до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Згідно з ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 жовтня 2013 року, постановленою за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06 березня 2013 року, ОСОБА_3 визнав свою вину у наданні приватному нотаріусу Торкуновій Т.А. повідомлення та листа від імені ПАТ «Імексбанк» із завідомо неправдивою інформацію про те, що ним повністю здійснено погашення за кредитним договором і що ПАТ «Імексбанк» не заперечує проти зняття заборони на відчуження іпотечного майна. Зазначені дії ОСОБА_3 були кваліфіковані за ч. 3 ст. 358 КК України, однак його було звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» окремі правочини щодо іпотечного нерухомого майна, вчинені без згоди іпотекодержателя, можуть бути визнані недійсними за позовом іпотекодержателя. Так, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за

згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено

попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий

пріоритет над наступними іпотеками (ст. 13 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» окремі правочини щодо іпотечного нерухомого майна, вчинені без згоди іпотекодержателя, можуть бути визнані недійсними за позовом іпотекодержателя. Так, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Положеннями статті 215 ЦК України встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України.

Згідно ст. 57, ч. ч. 1, 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має це мотивувати.

Разом з тим суд апеляційної інстанції, визнаючи недійсним договір іпотеки, посилаючись на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 жовтня 2013 року, постановлену за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_3, згідно з якою останній визнав свою вину у наданні приватному нотаріусу Торкуновій Т.А. повідомлення та листа від імені ПАТ «Імексбанк» із завідомо неправдивою інформацію, на підставі яких нотаріусом знято заборону на відчуження предмета іпотеки та виключення його з реєстру іпотек, не звернув уваги на те, що за змістом статті 61 ЦПК України тільки вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому копія зазначеної ухвали належним чином не завірена та не містить підпису судді (а. с. 132).

З огляду на наведене, враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами попередніх інстанцій не встановлені, рішення судів не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 03 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді:В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська