Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі суддів: Чужі Ю.Г. (головуючий), Леска В.В., Готри Т.Ю., при секретарі Волощук В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09.03.2010 року.

У цьому будинку, крім неї та двох її доньок, зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_3, шлюб із яким розірвано 17.12.1999 року згідно свідоцтва серії НОМЕР_1.

Відповідач не проживає у будинку більше двох років, однак добровільно зняти себе із реєстраційного обліку відмовляється.

Посилаючись на дані обставини та норми цивільного законодавства, просила постановити рішення, яким позбавити ОСОБА_3 права користування житловим будинком АДРЕСА_1, шляхом скасування його реєстрації місця проживання, зобов'язати ГУ ДМС України в Закарпатській області зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2014 року позов задоволено.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим ставлять питання про скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволення позову ОСОБА_4

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу від 09.03.2010 року, належить в цілому житловий будинок АДРЕСА_1.

З довідки КП «ЖРЕР № 4» від 26.09.2014 року видно, що разом з ОСОБА_4 у вказаному будинку є зареєстрованими дві доньки ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також відповідач ОСОБА_3, який з квітня 2012 року фактично в цьому будинку не проживає, згідно акту від 26.09.2014 року.

Актом від 26.09.2014 року, який складений мешканцями будинків АДРЕСА_2, встановлено, що ОСОБА_3 з квітня 2012 року в спірному будинку не проживає, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання у цьому будинку не має.

Питання про право користування особи жилим приміщенням вирішується відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК Української РСР).

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Враховуючи те, що відповідач без поважних причин відсутній у будинку позивача понад установлений цією нормою строк, а саме більше ніж два роки, висновок місцевого суду про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірним житловим будинком (тобто позбавлення права користування житлом) - є правильним.

Такий висновок суду не спростовують доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 виховуючи спільних дітей, проживав у спірному будинку з моменту розірвання шлюбу до червня 2014 року, оскільки ним не надано жодних доказів на обґрунтування цієї обставини.

При цьому відповідач, про наявність якихось перешкод у користуванні житлом не вказував.

Разом з тим, що стосується вимоги про зобов'язання зняти з реєстрації відповідача слід зазначити, що спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV.

Згідно ст. 11 цього закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Суд першої інстанції, в порушення вимог закону, вирішив вимогу щодо зняття з реєстрації відповідачів без залучення в якості відповідача органу реєстрації до участі у справі, а тому рішення в цій частині, згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні цієї вимоги.

При цьому оскільки за змістом ст. 7 Закону № 1382-ІV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням, то ухвалене по даній справі судове рішення є підставою для зняття його з реєстрації у житловому будинку АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 307 - 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2014 року в частині вимоги про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області зняти з реєстрації ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні даної вимоги відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: