Справа № 682/3639/14-ц
Провадження № 2/682/45/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2015 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Маршал І.М.,

секретаря Мелашенко О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. В обґрунтування позову вказував, що 21.10.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №01/14-00044 з додатками. Працівником відповідача йому було роз'яснено порядок придбання трактора, а саме: він сплачує передплату за трактор в сумі 10 000 грн., укладається договір лізингу і протягом кількох днів відповідач передає предмет лізингу в користування. Того ж дня ним було сплачено 10 000 грн., які він вважав частковою оплатою вартості трактора. Йому не було роз'яснено, що призначенням платежу є комісійна винагорода лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані із підготовкою та укладанням договору. Договір ним було підписано у поспіху, він його не прочитав. Відповідач відмовився передавати йому предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено сплату 50% від вартості предмету лізингу. Позивач вважає, що був введений в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань.

Позивач вважає, що були порушені його права як споживача, оскільки йому не було надано повної та достовірної інформації щодо умов договору, договірні умови, викладені у п. п. 8.2.1., 8.2. порушують принцип добросовісності, є несправедливими та такими, що суперечать законодавству щодо лізингоодержувача п.п. 1.6, 3.3.4, 3.3.8, 3.3, 5.4, 5.5, 5.6, 5.7, 5.15, 8.3, 8.7, 8.10, 8.13, 8.14, 8.15, 9.2, 9.4, 10.2,10.3, 10.4, 10.5, 10.7, 10.11, 10.12. Крім того, вважає, що укладений сторонами договір є нікчемним, оскільки не дотримано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору.

До того ж ТОВ «Лізингова компанія « АвтоФінанс» здійснює свою діяльність без наявної у них ліцензії, відомості про цю юридичну особу не внесено до Державного реєстру фінансових установ, його не було повідомлено про місцезнаходження юридичної особи.

Позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №01/14-00044 з додатками від 21 жовтня 2014 року, стягнути із відповідача на користь позивача сплачений реєстраційний платіж в сумі 10 000 грн. та комісію за прийом платежів згідно тарифів банку в сумі 60 грн., судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов із викладених у ньому підстав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надіслав заперечення, в яких просив відмовити у позові та клопотання із проханням справу слухати у відсутності їх повноважного представника.

Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд знаходить позов таким, що до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 21.10.2014 року позивач уклав із ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» договір фінансового лізингу № 01/14-00044 з трьома додатками до нього.

Відповідно до умов договору фінансового лізингу лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор Dongfeng 244, зазначений у договорі та специфікації, що є додатком № 3 до договору, вартістю 100 000 грн. у власність та передати предмет лізингу на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу, останній же зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами укладеного договору.

Пунктами 4.1. договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві не пізніше 120 робочих днів з дати отримання авансового платежу на свій ( лізингодавця) поточний рахунок та комісії за передачу предмета лізингу.

Згідно п. 8.2.1 договору перший лізинговий платіж складається із : комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується як комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до договору та становить 10% від вартості предмета лізингу; авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансовий платіж, який визначений у додатку №1 та становить 50% від вартості предмета лізингу; комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, який становить 3% від вартості предмета лізингу.

Додатком №1 до договору визначено розмір комісії за організацію (10%) 10 000 грн., комісія за передачу (3%) 3 000 грн., щомісячний платіж 4 166,67 грн. Додатком №2 до договору визначено розмір авансового платежу (50%).

21.10.2014 року позивач сплатив ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 10 000 грн.

Стаття 202 ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність правочину означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони і які відповідають вимогам закону.

Відповідно до частини 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із законом правочин завжди є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Надання послуг при придбанні товару за оспорюваним договором фінансового лізингу та умовами якого передбачена сплата коштів авансом від фізичної особи протягом року, а також комісії за організацію та оформлення договору, комісії за передачу предмета лізингу, містить ознаки фінансової послуги, пов'язаної з прямим та опосередкованим залученням фінансових активів від фізичних осіб.

Згідно із п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються, зокрема, послуги з фінансового лізингу.

У частині 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 16 Закону «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Суд знаходить, що договір фінансового лізингу №01/14-00044 від 21.10.2014 року між сторонами укладений із дотриманням передбачених чинним законодавством вимог, підписаний сторонами, із чого слідує висновок, що ними досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Тобто, для визначення умов договору несправедливими, необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін і завдають шкоди споживачеві.

Також згідно з положеннями ч.1, п.п. 2, 4, 7, ч. 3, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняється як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

В ході судового розгляду позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які стверджували б, що він був введений відповідачем в оману щодо істотних умов договору, умови укладеного договору фінансового лізингу є несправедливими, а також що стосовно нього була застосована при укладенні договору нечесна підприємницька діяльність.

Керуючись ст. 10, 11, 59, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Маршал І. М.