Справа № 265/5704/15-ц
Провадження № 2/265/2378/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 листопада 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І.Г.,

при секретарі Ждановій І.О.,

в ході відкритого судового розгляду в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про розірвання шлюбу та надання дозволу на виїзд дитини з території України, -

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та надання дозволу на виїзд дитини з території України. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем з 01 лютого 2014 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею. Фактично шлюбні стосунки припинені з липня 2014 року у зв'язку з психологічною несумісністю через різні погляди на життя та сімейні обов'язки, що призвело до відсутності взаєморозуміння та припинення шлюбних відносин. Крім того, через початок АТО на території міста Макіївки, відповідач виїхав до Російської Федерації. Збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згідна. Майнового спору та спору, щодо місця проживання неповнолітнього сина між ними не має.

Крім того, позивач просить суд надати їй дозвіл на вільний вивіз дитини з території України. Склалась така ситуація, що з прийняттям Тимчасового порядку контролю за переміщення осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей стало неможливо без дозволу на вивіз дитини потрапити до зони АТО, де знаходиться її житло та проживає матір та інші рідні її люди, але батько дитини, відповідач по справі, не надає такий дозвіл, адже сам незрозуміло де знаходиться. Крім того, вона збирається їхати з дитиною до рідних, які проживають на території Російської Федерації. Просить суд надати дозвіл на вивіз дитини з території України.

В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги в частині вивозу дитини за межі території України та вказала, що з часу проведення АТО в місті Макіївки вона була вимушена з дитиною виїхати проживати до рідних в місто Угледар Донецької області, між тим, в місті Донецьку у неї залишились батьки: мати ОСОБА_4, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, та батько ОСОБА_5, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, та її житло, про яке потрібно дбати. Їздити до зони АТО їй та дитині в подальшому буде необхідно, але без дозволу батька, це неможливо. Крім того, вона має намір виїжджати за межі України з дитиною, а саме до Російської Федерації для відвідування своїх близьких та оздоровлення та психічного оговтування дитини від пережитих військових дій. Вона бажає поїхати до ОСОБА_6, яка мешкає в Російській Федерації, Ростовська область, Милеровський район, село Титовка, вулиця Садова будинок 4. Просить суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

До відкритого судового засідання позивач не з,явилась, надала суду заяву з проханням розглядати дану цивільну справу без її участі та просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у разі повторної неявки відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з,явився , про причини неприбуття суду не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст..224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Третя особа Служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради до відкритого судового засідання не з,явилась, надавши суду заяву з проханням розглядати дану цивільну справу без участі їх представника та додала, що при вирішенні даної справи просять максимально врахувати інтереси неповнолітньої дитини.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з,ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовні вимоги, об,активно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Відповідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, № НОМЕР_1 від 24.12.2014 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з неповнолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, перемістились з тимчасово окупованої території до АДРЕСА_1.

З огляду на вищевказане, та враховуючи той факт, що позивач зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_6 за вищевказаною адресою, дана цивільна справа підсудна Орджонікідзевському районному суду міста Маріуполя Донецької області.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 лютого 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО №344085, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку 01 лютого 2014 року, актовий запис №23.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) заява про розірвання шлюбу може бути подана одним з подружжя.

Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, у зв'язку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя.

Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивача за її бажанням залишити без змін.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_7 щодо надання дозволу на вивіз дитини за межі території України суд виходить з наступного:

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії І-НО №588435, виданого 30 травня 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, батьками дитини вказані: мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_2.

Згідно ч.1, ч.2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов,язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов,язані піклуватися про здоров,я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що випливає з ч.2 ст.150 СК України.

Згідно ст..33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов,язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов,язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно п.5.1.1 та 5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в,їзд на неконтрольну територію та виїзд з неї громадян України та іноземців (осіб без громадянства), в,їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 року №57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умовами пред,явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст.5 Закону України «Про громадянство України» або ст..2 Закону України «Про порядок виїзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку, виїжджати з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Відповідно до абзацу третього ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (57-95-п) (у ред.. постанови КМУ від 25.08.2010 року №724) (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачі) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Пунктом 2 пункту 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли16-річного віку, в супроводі одного або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред,явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до абзацу другого п.2 ст.4 Закону України «про порядок виїзду з України і в,їзду в Україну громадян України», за відсутність згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом достовірно встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2. Дитина проживає разом з матір,ю та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, батько з листопада 2014 року з сім,єю не проживає та матеріально майже не допомагає. Відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, його теперішнє місцеперебування невідомо.

Відповідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, інтереси позивача повністю відповідають інтересам її неповнолітнього сина, оскільки дитина має бути забезпечена належними умовами виховання, розвитку та медичного обслуговування. Оскільки місцезнаходження батька неповнолітньої дитини відповідача ОСОБА_2 на теперішній час не відомо, позивач позбавлена можливості отримати добровільну згоду відповідача на тимчасовий виїзд та в,їзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та на територію Російської федерації, тому суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,82,209,212, 214-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про розірвання шлюбу та надання дозволу на виїзд дитини з території України - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрований 01 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис №28.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 прізвище залишити без змін.

Надати неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на в,їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та територію Російської Федерації у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г. Мельник