Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 0808/4391/12-ц Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/778/6992/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2015 року про відмову в поновленні строку для предявлення виконавчого документа до виконання по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2012 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2012 року затверджено мирову угоду, укладену між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, провадження по справі закрито.

В січні 2015 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось до суду із заявою про поновлення строку на предявлення виконавчого документа до виконання.

Зазначало, що станом на дату звернення із вказаною заявою мирова угода не виконується, заборгованість в сумі 3 039 331,93 грн. відповідачами не сплачена.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 листопада 2014 року по справі 22-ц/778/4635/14 за позовом банку до відповідачів про стягнення заборгованості за мировою угодою наголошено на необхідність видачі судом виконавчого документа за мировою угодою, яка не виконується.

На підставі зазначеної ухвали апеляційного суду Запорізької області ПАТ «ОТП Банк» звернулось 08 грудня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу виконавчих листів на підставі затвердженої ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2013 року мирової угоди.

15 січня 2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя видано виконавчі листи на боржників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, строк предявлення до виконання яких вже сплинув.

На підставі зазначеного просило визнати поважними причини пропуску строку для предявлення виконавчих документів до виконання, поновити пропущений строк для предявлення виконавчих листів, виданих Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 15 січня 2015 року щодо боржників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2015 року заяву ПАТ «ОТП Банк» залишено без задоволення.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ПАТ «ОТП Банк».

В апеляційній скарзі ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на поважність причин пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання, відсутність вини банку, неналежну оцінку доказів, просить скасувати ухвалу суду, поновити пропущений строк для предявлення виконавчих листів, виданих Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 15 січня 2015 року щодо боржників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Повістки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 направлені на останню відому судові адресу (а.с. 39 т.2).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника банку, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відповідно до ч.5 ст. 124, п.9 ч. 3 ст.129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду, згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський суд зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відмовляючи в задоволенні заяви ПАТ "ОТП Банк" про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, виданого 15 січня 2015 року, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що заявником строк пред'явлення виконавчого листа до виконання пропущено без поважних причин і обґрунтованих підстав для поновлення такого строку заявником не наведено.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком, виходячи з наступного.

Процесуальний порядок поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання встановлений ч.2 ст. 371 ЦПК України.

Як передбачено ч.1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Із матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2008 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір строком до 18 червня 2023 року.

На виконання умов вказаного кредитного договору 19 червня 2008 року ПАТ "ОТП Банк" здійснив виплату кредитних коштів ОСОБА_3 в сумі 360 000,00 доларів США шляхом їх переказу на поточний рахунок позичальника. Пізніше 20 травня 2009 року та 20 січня 2010 року банком було видано ОСОБА_3 3690,02 доларів США та 2423,02 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19 червня 2008 року між банком та ОСОБА_4, а також між банком та ОСОБА_5 були укладені договори поруки, згідно яких вони зобов'язались відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2012 року було визнано та затверджено мирову угоду між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також між банком та ОСОБА_5, згідно умов якої здійснено конвертацію валюти кредиту з доларів США на гривню, встановлено загальний розмір кредитної заборгованості, що підлягає погашенню відповідачами в сумі 3 117 280,00 грн., встановлено графік платежів щомісяця рівними частинами протягом 120 календарних місяців по 25 977,25 грн. з 08 січня 2013 року.

Згідно вимог ст. 208 ЦПК України ухвала - форма судового рішення.

Відповідно до частин першої, четвертої, п'ятої статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 17 ЗУ "Про виконавче провадження", підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" (пункт 6 частини першої статті 26 цього Закону).

Проте, залишилися без перевірки та оцінки суду питання відповідності ухвали суду про визнання мирової угоди вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", і чи є вона виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою, чи були підстави для видачі виконавчого листа про примусове виконання даної мирової угоди.

Судом не були враховані також наступні обставини.

Строк пред'явлення виконавчого документа до виконання чітко визначений ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення,- протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом

Відповідно до статті 23 Закону України "Про виконавче провадження" строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються:

1) пред'явленням виконавчого документа до виконання;

2) частковим виконанням рішення боржником;

3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

В тексті мотивувальної частини ухвали від 05.12.2012 року викладені умови мирової угоди, зокрема, щодо строків її виконання.

Так, відповідачам надається розстрочка у виконанні зобов'язання по погашенню існуючої заборгованості перед позивачем в сумі 3 117 280,00 грн. терміном на 120 календарних місяців по 25 977,25 грн. щомісячно з 08 січня 2013 року.

Отже, боржнику було надано розстрочку з графіком погашення заборгованості і строк, на який надана розстрочка, не сплинув.

Окрім того, відповідачі виконували зазначену мирову угоду добровільно з 2012 року, у зв'язку з чим розмір кредитної заборгованості зменшився з 3 117 280,00 грн. до 3 039 331,93 грн.

Проте, ці обставини не отримали оцінки суду, хоча вони відповідно до ст.ст. 22, 23 Закон України "Про виконавче провадження" суттєво впливають на обчислення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Доводи суду про те, що порушення боржником строків виконання зобов'язання щодо сплати кожної з частин заборгованості є підставою для примусового виконання зобов'язання в цій частині, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки мирова угода, визнана судом першої інстанції, встановлює добровільний порядок її виконання, а Закон України "Про виконавче провадження" направлений на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових) осіб.

Окрім того, у звязку з невиконанням мирової угоди банк звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за мировою угодою, що свідчить про те, що банк не втрачав інтересу до отримання з боржників заборгованості (а.с.112).

З огляду на те, що суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання про поновлення строку предявлення виконавчого документу, оскаржувана ухвала на підставі п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2015 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: