Справа № 404/7488/14-ц
Номер провадження 2/404/161/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

при секретарі - Вітохіній Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської

обласної лікарні про визнання наказу незаконним та його скасування, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, яким просить визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Кіровоградської обласної лікарні від 06 серпня 2014 року №65-п «Про притягнення до дисциплінарного стягнення ОСОБА_1" , згідно до якого він притягнутий до дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни- догани ( а.с. 24-26). Вимоги мотивує тим, що з 01.08. 1966 року працював на посаді лікаря, та з 22.08.1966 року переведений на посаду завідуючого акушерсько-гінекологічним відділенням Ровенської районної лікарні. Указом Президента України №1509 від 19.08.1993 року йому присвоєно почесне звання «Заслужений лікар України». Згідно наказу від 04.01.1995 року №І-Л, був переведений на посаду завідуючого гінекологічним відділенням Кіровоградської обласної лікарні. Наказом №65-п від 06.08.2014 року головного лікаря цієї лікарні йому було оголошено догану за порушення трудової дисципліни. Даний наказ вважає незаконним з тих підстав, що будь-яких порушень трудової дисципліни з його боку не було; протягом значного часу між ним та керівництвом лікарні існує конфлікт, що виражається у намаганні відповідача будь-яким чином знайти підстави для усунення його від виконання обов»язків завідуючого відділенням; при лікуванні хворої ОСОБА_2 ним була обрана правильна тактика лікування, будь-яких об»єктивних даних щодо тяжкого стану хворої відповідачем не надано і є лише суб»єктивною думкою, не підтверджено доказами; хвора не оскаржувала його дії , що означає про відсутність причинного зв»язку між його діями та наслідками; крім того, відповідачем порушено порядок проведення службової перевірки, тобто при її здійсненні, на його запит , не було надано документи, які були підставою для накладення на нього дисциплінарного стягнення.

В судовому засіданні вимоги позивач та його представник підтримали, просили задовольнити.

Відповідач, його представник в суді позовні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю. Вказує, що помилки в наданні медичної допомоги хворій ОСОБА_3, які були допущені позивачем, поставили під загрозу її життя. Лікар акушер-гінеколог, завідувач гінекологічним відділенням не виконав свої безпосередні посадові обов»язки, та допустив порушення трудової дисципліни, а відтак наказ про накладення стягнення на нього є мотивованим, виданий з дотриманням вимог законодавства про працю, та у терміни, визначені цим законодавством. Стягнення відповідає ступеню тяжкості порушення трудової дисципліни, та наслідкам, що настали. ( а.с.40- 44).

Свідок ОСОБА_4, яка працює завідувачем перинатального центру, в судовому засіданні пояснювала, що на підставі наказу головного лікаря була проведена перевірка факту ведення вагітної ОСОБА_2 лікарем ОСОБА_1 Вона ж, була головою комісії, та по результатам перевірки позивачу була винесена головним лікарем догана. ОСОБА_1 не повідомив адміністрацію лікарні про тяжку хвору ОСОБА_2, невірно встановив остаточний діагноз її захворювання, що поставило під загрозу її життя; не прибув на виклик чергового лікаря ОСОБА_5 та не надав йому необхідної консультації і допомоги коли у хворої погіршився її стан; незадовільно вів медичну документацію відносно хворої.

Свідок ОСОБА_6, яка працює лікарем акушер-гінекологом, пояснила, що 18.07.2014 року вона була черговим лікарем та їй було передано хвору під нагляд, в зв»язку з чим вона її оглядала, так як у хворої були скарги на те, що відходять навколоплідні води, про що вона внесла запис до історії хвороби. Позивача до відома про даний факт не ставила.

Свідок ОСОБА_5, який працює акушер-гінекологом у відповідача , в судовому засіданні пояснював, що він 25.07.2014 року , як черговий лікар, оглядав хвору ОСОБА_2 з приводу з»явлення у неї значних кров»янистих виділень , та в телефонному режимі обговорив тактику її лікування із позивачем , який був за межами міста, при цьому, також повідомив про стан здоров»я завідувача перинатального центру ОСОБА_4 . Стан хворої був середньої важкості, після призначеного лікування передав хвору по чергуванню наступному черговому .

Свідок ОСОБА_7 в суді пояснила, що вона входила в склад комісії, яка проводила перевірку фактів ведення вагітної лікарем ОСОБА_1 та підписувала службову записку. Під час перевірки було встановлено, що мала місце помилка лікаря при призначенні лікування вагітній ОСОБА_2, не було проведено консиліум . Коли хвора писала пояснення в кабінеті ОСОБА_4 присутня не була.

Свідок ОСОБА_8 в суді пояснював, що 17.07.2014 року проводив хворій УЗД , був виставлений строк вагітності та підтверджено часткове відшарування низько прикріпленої плаценти .

Заслухавши пояснення позивача, його представника, заперечення представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до вимог ст.140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю.

У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

За порушення трудової дисципліни, як визначено у положенні ст.147 КЗпП України, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно законодавства України підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під котрим розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов'язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів. Необхідною умовою для накладення стягнення є вина працівника, наявність якої має бути обов'язково доведена роботодавцем.

Згідно з вимогами ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. При цьому згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення і за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Тобто розглядаючи спори про притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Крім того, за діючим законодавством днем виявлення проступку, з якого починається перебіг місячного строку для накладення дисциплінарного стягнення, вважається день, коли особі, якій по службі (роботі) підкоряється працівник, стало відомо про здійснення проступку незалежно від того, чи наділена ця особа правом накладення дисциплінарного стягнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з січня 1995 року працює у Кіровоградській обласній лікарні завідувачем гінекологічного відділення ( а.с. 5-7,10).

Наказом головного лікаря Кіровоградської обласної лікарні №65-п від 06 серпня 2014 року « Про притягнення до дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 « , завідувачу гінекологічним відділенням ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни оголошено догану.

Із змісту наказу вбачається, що 17.07.2014 року в гінекологічне відділення була госпіталізована вагітна ОСОБА_2 зі скаргами на кров'яні виділення, які тривають в неї вже на протязі тривалого часу. Лікуючим лікарем вагітної був завідувач гінекологічним відділенням ОСОБА_1 На ранок 18.07.2014 року та протягом ночі у вагітної ОСОБА_2 відходили плідні води, про що вона повідомила свого лікуючого лікаря. Дана інформація була підтверджена результатами УЗД тільки 24.07.2014 року, але незважаючи на стан хворої, ніяких дій щодо її подальшого лікування лікуючим лікарем завідувачем гінекологічним відділенням ОСОБА_1 не було вжито. Не проінформував ОСОБА_1 про вагітну високого ступеню ризику й адміністрацію лікарні та свого безпосереднього керівника - завідувача перинатальним центром. Все це призвело до загрози життю вагітної ОСОБА_2 так як, 25.07.2014 року у неї посилилася кровотеча. В цей же день, черговий лікар ОСОБА_5 повідомив по телефону ОСОБА_1 про стан вагітної та викликав його до лікарні для вжиття радикальних заходів для: врятування життя хворої, але ОСОБА_1 повідомив, що він знаходиться за містом. В той день в лікарні він так і не з'явився. При спостереженні та лікуванні вагітної ОСОБА_9 високого ступеню ризику завідувачем гінекологічним відділенням ОСОБА_1 були допущені грубі помилки:

не був своєчасно встановлений діагноз відходження навколоплідних вод;

не був проведений консиліум лікарів для призначення подальшої тактики ведення вагітної високого ступеню ризику.

Лікуючий-лікар, завідувач гінекологічним відділенням ОСОБА_1 прийняв таку тактику ведення вагітної ОСОБА_9, що стада загрозливою для життя вагітної та призвела до кровотечі.

Згідно п. 4.7. посадової інструкції завідувача гінекологічним відділенням, завідувач гінекологічним відділенням зобов'язаний «забезпечувати комплекс обстеження та лікування хворих відповідно до стандартів»;

п. 4.9. тієї ж інструкції містить положення про те, що завідувач гінекологічним відділенням «інформує адміністрацію про наявність тяжких хворих». Відповідно до п. 4.8, завідувач гінекологічним відділенням зобов'язаний «за вимогою чергового персоналу надавати консультативну чи практичну допомогу в будь-який час доби».

Не виконавши свої безпосередні функціональні обов'язки, передбачені посадовою інструкцією завідувач гінекологічним відділенням ОСОБА_1 допустив порушення трудової дисципліни.

Відповідно до п. 7.1. завідувач гінекологічним відділенням «несе відповідальність за неналежне виконання покладених на нього функціональних обов'язків». Підстави: службова записка завідувача перинатальним центром ОСОБА_4, доповідна хворої ОСОБА_2, пояснювальна записка ОСОБА_1( а.с. 15-16, 50-54, 61 ).

З"ясовано, що згідно доповідної хворої ОСОБА_2, яка була написана 31.07.2014 року на ім»я завідуючої перинатального центру ОСОБА_4, хвора не скаржилась на лікаря ОСОБА_1, а зазначала про те, що вона поступила зі скаргами на кров»яні виділення в гінекологічне відділення, при надходженні у відділення 17.07.2014 року у неї відійшли води , про що вона на обході зазначила своєму лікарю.

Згідно пояснення ОСОБА_1, яке ним було надано також на ім»я завідуючої перинатального центру ОСОБА_4 ( так як завідувач гінекологічним відділенням знаходиться у підпорядкуванні головного лікаря , його заступників та завідувача перинатального центру, п. 6.1 посадової інструкції) , 05.08.2014 року, при поступленні у гінекологічне відділення хвора була оглянута 17.07.2014 року лікарем ОСОБА_5, який встановив діагноз-загроза переривання вагітності в 16 тиж. 18.07.2014 року хвора була оглянута ним позивачем, зі слів хворої встановлено, що вагітність для неї була бажана , в зв»язку з чим, призначено зберігаючу терапію. 28.07.2014 року стався самовільний аборт, та 31.07.2014 року хвора була виписана додому під нагляд жіночої консультації по місцю проживання( а.с. 53-54).

Переривання вагітності у ІІ триместрі ( від 12 до 22 тижнів) , у хворої 16 тиж., здійснюється відповідно до Переліку підстав, за наявності яких можливе штучне переривання вагітності, строк якої становить від 12 до 22 тижнів, наведених у додатку до постанови КМУ від 15.02.2006 року №144 «Про реалізацію статті 281 ЦК України» та наказом МОЗ №423 від 24.05.2013 року «Про затвердження Порядку надання комплексної медичної допомоги вагітній жінці під час небажаної вагітності, форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення».

З»ясовано, що лікар ОСОБА_1 врахував вимоги вагітної щодо збереження вагітності (вагітність була бажана), при цьому повідомив при її збереженні про можливі негативні наслідки та фактори ризику, з чим погодилась хвора. Однак, незважаючи на проведене лікування, у хворої стався викидень та 28.07.2014 року після проведення консиліума , який вирішив відмінити терапію, направлену на зберігання вагітності і провести переривання вагітності, ОСОБА_2 було проведено переривання вагітності без ускладнень, та 30.07.2014 року жінка в задовільному стані була виписана додому.

Згідно п. п. »д», «е» ст. 6 Основ законодавства України про охорону здоров»я , кожний громадянин України має право на охорону здоров»я, що передбачає , у тому числі, кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров»я, а також достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров»я і здоров»я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь.

Суд не погоджується із твердженням відповідача про те, що позивач не проінформував адміністрацію про наявність хворої та за вимогою чергового персоналу не надав консультативну чи практичну допомогу в будь-який час доби, так як адміністрація була проінформована про хвору ОСОБА_2 . та черговому лікарю ОСОБА_5 позивачем була надана консультативна допомога , в телефонному режимі обговорено тактику її лікування , оскільки сам позивач був за межами міста ( в м. Вінниця), та не мав можливості з»явитися в лікарню.

Відповідно до принципів та засад трудового законодавства України, умовами притягнення до дисциплінарної відповідальності є наявність складу дисциплінарного правопорушення, що передбачає єдність об'єкта та об'єктивної сторони, суб'єкта та суб'єктивної сторони.

Об'єктом дисциплінарного проступку є внутрішній трудовий розпорядок певної установи або підприємства, а точніше ті суспільні відносини, які складаються в процесі його реалізації та охороняються нормами цієї галузі права. Ознака протиправності, що відноситься до об'єктивної сторони правопорушення, тісно пов'язана із об'єктом. Вона означає заборону дії під погрозою настання певної санкцій. До об'єктивної сторони дисциплінарного проступку відносяться шкідливі наслідки та причинний зв'язок між ними та діями (бездіяльністю) правопорушника. Суб'єктивну сторону дисциплінарного проступку характеризує вина, яка може виражатися в умислі або в необережності.

Таким чином, відсутність однієї з умов дисциплінарної відповідальності свідчить про необґрунтованість притягнення працівника до неї.

Стосовно предмету спору, то суд не може вважати доведеною наявність шкідливих наслідків, спричинених діями (бездіяльністю) позивача, а також причинний зв'язок між ними та діями правопорушника.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, підставою для його ухвалення стала службова записка завідувача перинатальним центром ОСОБА_4, доповідна хворої ОСОБА_2, пояснювальна записка ОСОБА_1

Однак, як вбачається з тексту та змісту самої доповідної ОСОБА_2, заявник-хвора не вказувала на протиправність дій позивача та не зазначала його в якості особи, яка порушила її права та інтереси як пацієнта лікарської установи.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем не було доведено причинний зв'язок між діями позивача та наслідками таких дій; не було доведено й факту протиправності самих дій позивача у розрізі із наслідками дій, в контексті порушення нормативних приписів чи правил лікарської практики, затверджених у відповідних регламентах. Правильність чи неправильність обрання тактики лікування , стан хворої -тяжкий, високий ступінь ризику, на що посилався відповідач, є поняттям оціночним. Прийнята комісією службова записка по перевірці фактів ведення вагітної не підтверджуються об»єктивними даними про ці обставини . В засіданні

відповідачем не надані суду докази на підтвердження цих обставин, правильності висновку самої комісії про неправильну тактику ведення вагітної , що стала підставою для загрози її життя та призвела до кровотечі, а також докази винного невиконання позивачем своїх трудових обов»язків.

Виходячи з положень статті 10 ЦПК України саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Відповідно до п.п.95-103 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1242 « Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органів виконавчої влади», розробленої на підставі Наказу Міністерства охорони здоров»я від 03.03.2012 року №152 « Про затвердження інструкції з діловодства у Міністерстві охорони здоров»я України» у тексті наказу з кадрових питань зазначаються відомості про працівника, який притягується до дисциплінарної відповідальності, обставини, які вказують на вчинення працівником дисциплінарного проступку, а в констатуючій частині, наводиться посилання на відповідний правовий акт органу вищого рівня у такій послідовності: вид акта, його автор, дата, номер, повне найменування .

Разом з тим, оскаржуваний наказ має невідповідність вказаній інструкції, відсутнє посилання на відповідний правовий акт органу вищого рівня, не зазначено його конкретного виду, пункту, автора та дати ( відсутні посилання на стандарти -клінічні протокола, тощо).

Дані обставини є значимими, оскільки відповідно до Державного класифікатора управлінської документації ДК 010-98, затвердженого наказом Держстандарту України від 31.12.1998 р. №1024, наказ про накладення дисциплінарного стягнення відноситься до класу «організаційно-розпорядча документація» підкласу «документація з оцінки трудової діяльності».

За наведених обставин , наказ від 06 серпня 2014 року №65-п "Про притягнення до дисциплінарного стягнення ОСОБА_1" має бути визнаний незаконним та, як наслідок такого висновку, скасований, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо доводів позивача про порушення з боку відповідача частини 1 статті 149 КЗпП України в частині позбавлення можливості ознайомитися зі змістом та висновками службової записка, то суд вважає ці доводи необґрунтованими, оскільки позивачу була надана можливість надати свої пояснення за фактом визначеним підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, а надання службової записки не є обов'язком відповідача у сенсі вимог зазначеної норми закону.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі- 243, 60 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 147 - 149 КЗпП України, ст.ст. 3,10,11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов-задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Кіровоградської обласної лікарні від 06 серпня 2014 року №65-п "Про притягнення до дисциплінарного стягнення ОСОБА_1" , за порушення трудової дисципліни у вигляді догани.

Стягнути із Кіровоградської обласної лікарні () на користь держави судовий збір в розмірі- 243, 60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області, через суд першої інстанції.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда