Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ГулькаБ.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Олександрівська сільська рада Комінтернівського району Одеської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 9 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2008 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1, а також земельної ділянки площею 0,04 га, розташованої за цією адресою. З 1985 року їй було відомо, що належна їй земельна ділянка має розмір 0,04 га, проте допускає, що відповідач незаконно відгородив ділянку розміром 0,006 га та користується нею більше 10 років. Зазначала, що вона не має можливості користуватися належною їй земельною ділянкою, оскільки відповідач, який є суміжним землекористувачем, поставив огорожу, внаслідок чого в її фактичному користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,034, а не 0,40 га.

Позивачка просила, з урахуванням уточнених вимог, усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою 0,0062 га, розташованою за зазначеною адресою.

У листопаді 2008 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_2. За вказаним будинком закріплена земельна ділянка, якою він користується з 1993 року, а його мати - на протязі майже 30 років. При оформленні ним земельної ділянки виявилося, що розмір його земельної ділянки складає 0,076 га, а розмір земельної ділянки ОСОБА_4 - 0,034 га.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_5 просив визнати нечинним державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,040га, виданий ОСОБА_4

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 9 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано нечинним державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,040 га, розташовану в АДРЕСА_1, виданий 21 листопада 2005 року ОСОБА_4.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що при встановленні меж в натурі межі земельної ділянки були закріплені в присутності суміжних землекористувачів, представника сільської ради та безпосередньо самої позивачки, з боку якої не було висловлено жодних заперечень. Також суди вірно виходили із того, що державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_4 не відповідає фактичним даним у зв'язку із порушенням процедури надання земельних ділянок, встановленої ст. ст. 118, 122, 123 ЗК України та Закону України «Про землеустрій», тобто без технічної документації, зокрема, матеріалів польових геодезичних робіт та плану земельної ділянки, складеної за результатами кадастрової зйомки.

Доводи касаційної скарги не містять посилань на порушення норм права при вирішенні первісного позову ОСОБА_4, а те, що суд розглянув не всі вимоги ОСОБА_8, по-перше, є безпідставним, а, по-друге, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5, судові рішення не оскаржив.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 9 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник