АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/343/15 Справа № 2-719/11 Головуючий у 1 й інстанції - Трофимова Н. А. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

21 січня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Ялової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про звернення стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.12.2013 року та ухвалити нове, яким відмовити банку в його позовних вимогах в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення є незаконним та не обґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач вважає, що судом не повно з'ясовані обставини, які мають значення для справи / а. с. 180-184 /.

Зазначеним рішенням суду від 26.12.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Суд вирішив передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом вилучення у ОСОБА_2 належне йому на праві власності майно, а саме: автомобіль «FORD», модель: КА, рік випуску: 1997, тип ТЗ: легковий комбі-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2.

Також, суд вирішив, в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № DZH0AD40306502 від 11.11.2009 року в сумі 39808.20 грн.: яка складається із: 34892,67 грн. - заборгованість за кредитом; 2773,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8,03 грн. - пені; 250,00 грн. - штрафу (фіксована частина); 1883,72 грн. - штрафу (відсоток від суми заборгованості), - звернути стягнення на предмет застави, автомобіль «FORD», модель: КА, рік випуску: 1997, тип ТЗ: Легковий комбі-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2, що належить на праві власності відповідачу - ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення і продажу, за ціною, яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом згідно з оцінкою майна під час проведення продажу об'єкта застави не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна.

Крім того, судом було вирішено питання щодо стягнення судових витрат по справі / а. с. 172-176 /.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.11.2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений Кредитно-заставний договір №DZH0AD40306502 (далі Договір), згідно якого кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит у розмірі 39536,20 грн. (придбання автомобіля та пов'язаних з цим витрат) зі сплатою відсотків за користування кредитом 20,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 10.11.2014 року /а. с. 10-15/.

Відповідно до п. 17.8 Договору позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячний платіж у розмірі 1187,44 грн.

Також, судом першої інстанції встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним Кредитно-заставним договором (п. п. 17.9 - 17.14 Договору) ОСОБА_2 було передано у заставу автомобіль «FORD», модель: КА, рік випуску: 1997, тип ТЗ: Легковий комбі-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_2 /а. с. 10-15, 116/

Крім того, 11.11.2009 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 поручається перед банком за виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором №DZHOAD40306502 від 11.11.2009 року, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів та відшкодування збитків /а. с. 44-45/.

Як вбачається з Меморіального ордеру від 11.11.2009 року позивач сплатив за автомобіль відповідача, раніше конфіскованого, кошти в сумі 35341,00 грн. /а.с. 115/.

Таким чином, позивач виконав умови кредитно-заставного договору.

Відповідач умови кредитно-заставного договору належним чином не виконував, в зв'язку з чим, відповідно до розрахунку, станом на 17.05.2011 року, утворилась заборгованість в сумі 39808,20 грн., яка складається з: 34892,67 грн. - заборгованість за кредитом; 2773,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8,03 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 1883,72 грн. штраф (процентна складова) / а. с. 6-7/.

Доказів погашення кредиту та відсотків за користування кредитом в більшому розмірі, ніж зазначено позивачем в розрахунку, суду не надано.

Відповідно до пунктів 14.2 -14.3 Договору, у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених пунктами 6.2.2, 6.2.3 та 6.2.4 Договору, щодо повернення основної суми кредиту, сплати винагороди та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу.

Згідно з п. 14.9 Договору, при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за Договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250 (двісті п'ятдесят) гривень плюс 5% від суми і невиконаного зобов'язання.

Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст. 1050, ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

На адресу ОСОБА_2 банком 06.05.2011 року направлялися повідомлення з вимогою про виконання грошових зобов'язань за Договором /а. с. 8-9/.

Проте відповідач не погасив існуючу заборгованість, не повернув суму кредиту в повному обсязі та не сплатив проценти за користування кредитом, пеню та штрафи.

Відповідно до п. 7 та п. 17 Кредитно-заставного договору, забезпеченням виконання позичальником грошових зобов'язань за Договором виступає застава автомобіля «FORD», модель: КА, рік випуску: 1997, тип ТЗ: Легковий комбі-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2.

Застава забезпечує вимоги банку щодо: повернення основної суми Кредиту, нарахованих процентів та винагороди, а також інших сум, що можуть підлягати сплаті позичальником за Договором (п. 17.11 Договору).

Відповідно до положень ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Однак, грошове зобов'язання за вищевказаним Договором у добровільному порядку ні третьою особою, ні відповідачем виконані не були.

Крім того п.12.2.2 Договору сторони передбачили можливість передачі предмету застави в заклад, що передбачено і ч. 2 ст.575 ЦК України.

За таких обставин, та виходячи з доказів по справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню в силу ст.ст. 11,509,525,526,589,629,1050,1054 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про заставу» та ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та умов Кредитно-заставного договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в силу умов Кредитно-заставного договору №DZHOAD40306502 від 11.11.2009 року та ст. ст. 11,509,525,526,589,629,1050,1054,575 ЦК України, ст.ст. 20,44 Закону України «Про заставу» та ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Розмір заборгованості визначений, як позивачем, так і судом правильно виходячи з умов Договору та вимог чинного законодавства, з урахуванням всіх проплат, які були зроблені відповідачем та поручителем в погашення кредиту, що знайшло своє відображення в розрахунках заборгованості, що надані банком / а. с.6-7,121-126 /.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст. 212 ПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на невідповідність спірного Кредитно-заставного договору вимогам чинного законодавства не можуть бути прийняті до уваги, оскільки рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.03.2013 року ОСОБА_2 відмовлено в його позовних вимогах до ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_3 про визнання недійсним спірного Кредитно-заставного договору та Договору поруки / а. с. 160-163 /. З іншими позовними вимогами до суду про визнання спірного Договору недійсним у встановленому законом порядку відповідач не звертався.

Крім того, посилання відповідача на те, що спірний Кредитно-заставний договір від 11.11.2009 року підлягав нотаріальному посвідченню є безпідставними, оскільки на момент укладення Договору ст. 13 ЗУ «Про заставу» передбачала укладення договору в письмовій формі і лише за згодою сторін цей договір можливо було посвідчити в нотаріальному порядку, а ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про заставу», щодо нотаріального посвідчення договору застави рухомого майна, була викладена в новій редакції на підставі Закону №2435 від 06.07.2010 року і є чинною з 27.07.2010 року, тобто відповідні зміни в законі відбулися уже після укладення сторонами спірного Договору.

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими і не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування чи зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: