Справа № 203/5536/15-ц
Провадження № 2/0203/1572/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, премії, моральної шкоди та зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати

встановив:

25 вересня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позивом до ПрАТ з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, премії, моральної шкоди та зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати. Свої вимоги обґрунтовував тим, що є працівником вказаного підприємства (яке до 2011 року було закритими акціонерним товариством). Був прийнятий на роботу електрозварювачем 5 розряду, потім переведений на посаду оператора лінії 4 розряду з виробництва бутильованої олії. Наказом від 29 липня 2011 року звільнений з роботи з 08 червня 2011 року. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2012 року у справі № 2-2896/2011 його було поновлено на роботі, стягнуто середній заробіток з час вимушеного прогулу з 08 червня 2011 року по 18 травня 2012 року.19 жовтня 2012 року рішення суду було виконано, позивача поновлено на роботі. У звязку з тим, що при ухваленні рішення від 18 травня 2012 року було враховано час вимушеного прогулу позивача лише до 18 травня 2012 року, позивач звернувся до суду ще раз, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2013 року у цивільній справі № 203/3450/13-ц з відповідача стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 31 травня 2012 року по 16 жовтня 2012 року. Позивач звертався до відповідача із заявою про виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 19 травня 2012 року по 30 травня 2012 року, проте одержав відмову, через що змушений знову звернутись до суду. Крім того, позивач вказує, що 2014 році на підприємстві відбулось підвищення заробітної плати усім працівникам на 20 відсотків, у тому числі і позивачу, однак у 2015 році заробітну плату йому підвищили лише на 7 відсотків, хоча по підприємству збільшення склало 20 відсотків. Позивач звернувся до керівника підприємства з вимогою про перегляд підвищення заробітної плати на більший відсоток, проте одержав відмову. Також, за 2014 рік йому не було виплачено премію за сумлінну працю, яка передбачена п. 6.1.7. Колективного договору. У звязку з наведеним, позивач просив стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 19 травня 2012 року по 30 травня 2012 року, премію за сумлінну працю, зобовязати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати та здійснити її підвищення з 01 квітня 2015 року. Позивач також стверджував, що йому було заподіяно моральної шкоди через порушення головою правління підприємства-відповідача Санітарних правил організації технологічних процесів СП 1042-73р.7, Санітарних правил при зварюванні, різанні та наплавці металів СП № 1009-73р.2.3., що спричинило виникнення у позивача професійного захворювання та часткову втрату працездатності. Через хронічне захворювання, переведення на посаду прибиральника, особливе ставлення до нього з боку керівництва підприємства, порушення права на оплату праці позивач зазнає страждань, які він оцінює у 20 тисяч грн. (а.с.1-7)

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували, вказували, що середню заробітну плату за час прогулу з 19 травня 2012 року по 30 травня 2012 року позивачу не було виплачено оскільки в ході розгляду цивільної справи № 203/3450/13-ц він заявив вимоги про стягнення заробітної плати за час лише з 31 травня 2012 року. При цьому право на звернення з вимогами про стягнення заробітної плати саме з 19 травня 2012 року йому було розяснено в судовому засіданні. На цей час позивачу здійснено оплату вимушеного прогулу за період з 18 травня 2012 року по 30 травня 2012 року включно. Підвищення заробітної плати на підприємстві здійснювалось за рішенням підприємства, а не в порядку індексації. Єдиного відсотку підвищення розмірів оплати праці по підприємству не визначалось, підвищення заробітної плати позивачу було здійснено з урахуванням складності та умов виконуваної ним роботи, професійно-ділових якостей, результатів його роботи та з урахування фінансових можливостей. Премія за 2014 рік позивачу виплачена не була, оскільки вона виплачується лише за сумлінну працю та високі досягнення в роботі за ініціативою керівника відповідного відділу, в якому працює особа. Оскільки щодо позивача не надходило подання його безпосереднього керівника про виплату цієї премії, вона йому не нараховувалась та не видавалась. На цей час колективний договір за 2014 рік вичерпав свою дію, кошти на оплату премій за 2014 рік вичерпані, тому можливість призначення та виплати премії втрачена. Щодо вимог по відшкодування моральної шкоди представники відповідача вказували, що стягнення моральної шкоди за наслідками професійного захворювання вже було предметом розгляду по іншій цивільній справі, тому не може розглядатись повторно, в іншій частині вимоги про відшкодування моральної шкоди є необгрунтованими і задоволенню не підлягають (а.с. а.с. 44 51).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року закрито провадження в частині вимог про відшкодування моральної шкоди внаслідок порушень умов праці, що спричинили виникнення професійного захворювання з підстав порушення головою правління Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстраційний завод» Санітарних правил організації технологічних процесів СП 1042-73р.7, Санітарних правил при зварюванні, різанні та наплавці металів СП № 1009-73р.2.3., згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 лютого 2013 року, оскільки вони були предметом розгляду у цивільній справі № 203/5023/14-ц між цими ж сторонами, і є рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року, що набрало законної сили (а.с.а.с.71-73, 97 98).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

10 січня 1994 року позивач був прийнятий на роботу в Закрите акціонерне товариство «Дніпропетровській олійноекстракційний завод» на посаду електрозварювальника 5 розряду на підставі наказу № 3-к від 10 січня 1994 року, що підтверджується записом у трудовій книжці. (а.с.8)

З 2011 року Закрите акціонерне товариство «Дніпропетровській олійноекстракційний завод» змінило назву на Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровській олійноекстракційний завод» у звязку з виконанням вимог Закону України «Про акціонерні товариства».

Згідно наказу №114-к від 29 липня 2011 року ОСОБА_1 звільнений з роботи з 08 червня 2011 року (а.с.8 на зв.)

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2012 року у цивільній справі № 2-2896/2011 позивача поновлено на роботі, стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 08 червня 2011 року по 18 травня 2012 року. Додатковим рішенням у вказаній цивільній справі від 31 травня 2012 року рішення в частині поновлення допущене до негайного виконання. (а.с. а.с. 10 13)

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах від 11 вересня 2012 року частково змінено рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2012 року, стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишені без змін (а.с. а.с. 14 15).

Наказом №187 від 16 жовтня 2012 року позивач поновлений на роботі на підприємстві (а.с. 9).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2013 року у цивільній справ № 203/3450/13-ц, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2013 року, з відповідача на користь позивача стягнуто середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільнені з період з 31 травня 2012 року по 16 жовтня 2012 року (а.с. а.с. 16 18)

23 вересня 2013 року позивач звернувся до голови правління ПрАТ «Дніпропетровській олійноекстракційний завод» із заявою про виплату вимушеного прогулу за період з 19 травня 2012 року по 30 травня 2012 року. Заяву задоволено не було, на ній поставлено резолюцію, що правомірність виплат має бути підтверджена судом (а.с. 20).

В той же час, в судове засідання відповідачем було надано довідку від 13 листопада 2015 року № 582 щодо розрахунку середньої заробітної плати позивача за період з 18 травня 2012 року по 30 травня 2012 року в загальній сумі 1 219 грн. 64 коп. (сума після утримання податків та обовязкових платежів 999 грн. 37 коп.), копію платіжного доручення № 7 від 11 листопада 2015 року згідно якого вказані кошти перераховані позивачу (а.с. а.с. 41 43)

Позивач зазначені обставини не заперечував, незгоди із нарахованою сумою не висловлював, у звязку з чим в цій частині права позивача поновлені і судового захисту не потребують.

Вирішуючи вимоги про зобовязання здійснити перерахунок та підвищення заробітної плати суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За змістом ст.2, Глави XV КЗпП України працівник має право звернутися до суду для вирішення трудового спору, захисту свого порушеного права.

Відповідно до ст. 43 ч.7 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно наказу від 01 липня 2014 року № ДОЕ0095 з цієї дати заробітна плата позивачу була встановлена в розмірі 2 750 грн. 00 коп. (а.с. 64)

Відповідно до наказу від 01 квітня 2015 року № ДОЕ0049 з цієї дати заробітна плата позивачу була підвищена до 2 950 грн. 00 коп. (а.с. 65)

Згідно ч. 2 ст. 94 Кодексу законів про працю України розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно ч.ч. 2 3 ст. 97 Кодексу законів про працю України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 96 Кодексу законів про працю України посадові оклади службовцям установлює власник або уповноважений ним орган відповідно до посади і кваліфікації працівника. За результатами атестації власник або уповноважений ним орган має право змінювати посадові оклади службовцям у межах затверджених у встановленому порядку мінімальних і максимальних розмірів окладів на відповідній посаді.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом не було встановлено, що відповідачем було прийнято рішення або взято на себе зобовязання (за колективним договором, іншою угодою) про підвищення заробітної плати всіх працівників на певний відсоток.

Позивач пояснив в судовому засіданні, що свої висновки про рівень підвищення заробітної плати працівників він зробив на підстави опитування інших знайомих йому працівників цього ж підприємства

Згідно пояснень представників відповідача в судовому засідання, рішення про встановлення розміру заробітної плати конкретного працівника вирішується індивідуально, що відповідає вимогам законодавства.

Таким чином у суду відсутні правові підстави втручатись у господарську діяльність підприємства, визначення на ньому умов оплати праці і зобовязувати здійснити перерахунок заробітної плати позивача.

Щодо посилань позивача на норми про обовязковість індексації заробітної плати, слід відзначити наступне.

Відповідно до останньої частини ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати проводиться згідно Порядку проведення індексації грошових коштів населення, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (з наступними змінами та доповненнями).

Як видно з наданих відповідачем розрахункових листів позивача за період з січня 2014 по жовтень 2015 року йому нараховувалась та виплачувалась сума індексації заробітної плати (а.с. а.с. 56 63). Позивач вказані обставини не заперечував, незгоди із нарахованими сумами не висловлював.

У звязку з наведеним, вимоги про зобовязання відповідача здійснити перерахунок та підвищення заробітної плати задоволенню не підлягають.

При вирішення вимог позивача про стягнення премії за сумлінну працю суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ст. 1 Закону України «Про колективні договори та угоди» колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Згідно ст. 7 вказаного Закону у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.).

Згідно ст. 18 Кодексу законів про працю України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Аналогічні норми містить ч.1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори та угоди».

Відповідно до п. 6.1.7. Колективного договору Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод», затвердженого конференцією трудового колективу 26 грудня 2013 року, підписаний того ж дня, працівникам заводу, що не мають порушень трудової дисципліни, до ювілейних дат стажу роботи на підприємстві виплачується грошова премія за добросовісну роботу та високі досягнення праці: 20 років 500 грн. (а.с. 90)

Згідно п. 1.12 вказаного колективного договору він набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2014 року (а.с. 89)

Як видно трудової книжки позивача, враховуючи, що після звільнення з роботи він був поновлений за судовим рішенням, ОСОБА_1 у 2014 році мав безперервний стаж роботи на підприємстві-відповідачі 20 років.

Згідно пояснень позивача, що не заперечувались відповідачем, до ОСОБА_1 не було застосовано дисциплінарних стягнень, які б перешкоджали виплату йому премії.

Посилання відповідача на те, що для виплати премії було необхідне подання про його сумлінну працю та високі досягнення в праці, не може бути прийнято до уваги, оскільки колективний договір від 26 грудня 2013 року подібних положень не містить.

Так само не можуть бути взяті до уваги твердження представників відповідача про неможливість виплати премії через закінчення строку дії колективного договору на 2014 рік та вичерпання фінансових фондів для виплат премій за цей рік.

Як зазначено в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Нормою ст. 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Окрім того, положеннями ст.238 КЗпП України визначено, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

При таких обставинах позовні вимоги про стягнення премії в розмірі 500 грн. за сумлінну працю до 20-річчя стажу роботи на підприємстві у 2014 році підлягають задоволенню.

При вирішенні вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить наступного.

Згідно ст. 2371 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу через виникнення у позивача професійного захворювання та часткову втрату працездатності, вже було предметом судового розгляду. Посилання позивача на те, що на цей час вирішується питання про зміну розміру відсотку втрати ним працездатності, не може бути взяте до уваги, оскільки на цей час, ступінь втрати працездатності ще не переглянутий, і звернення до суду з цих підстав є передчасним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не було доведено заподіяння йому моральної шкоди у звязку із затримкою виплати середньої заробітної плати за вимушеного прогулу з 19 травня 2012 року по 30 травня 2012 року, та відмовою у виплати премії за сумлінну працю.

З наведених підстав позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від плати судового збору за вимогами про стягнення заробітної плати згідно п.1 ч. 1 ст. 5 закону України «Про судовий збір» та у звязку із частковим задоволенням позову, а також враховуючи, що вимоги позивача про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 19 травня 2012 року по 30 травня 2012 року задоволені відповідачем після відкриття провадження у справі, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 487 грн. 20 коп. Судовий збір за вимогами про стягнення моральної шкоди, від сплати якого позивач не звільнений, покладаються на нього у звязку з відмовою у цих вимогах.

При вирішенні питання про допущення рішення до негайного виконання в частині стягнення коштів суд виходить з того, що рішення про стягнення премії за сумлінну працю підлягає виконанню на загальних підставах, оскільки відповідно до п.п. 2.3.2. п. 2 Інструкції із статистки заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, ця виплата не входить до складу фонд оплати праці, а є іншою заохочувальною виплатою, в той час як ст. 367 ЦПК України передбачає негайне виконання судових рішень саме в частині стягнення заробітної плати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.43, 124 Конституції України, ст.ст.1, 21, 33 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 1, 7, 9 Закону України «Про колективні договори та угоди», ст.ст. 2, 94, 96, 97, 233, 2371, 238 КЗпП України, ст.ст.57-60, 208-210, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, премії, моральної шкоди та зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод», ідентифікаційний код 00374385. адреса: 49038, м. Дніпро-петровськ, вул. Князя Ярослава Мудрого (вул. Ленінградська), 46, поточний рахунок 3933 в ПАТ «ПУМБ» МФО 334851 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1 премію за сумлінну працю в розмірі 500 (Пятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод», ідентифікаційний код 00374385. адреса: 49038, м. Дніпро-петровськ, вул. Князя Ярослава Мудрого (вул. Ленінградська), 46, поточний рахунок 3933 в ПАТ «ПУМБ» МФО 334851 на користь держави судовий збір в розмірі 487 (Чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 21.12.2015 р.

Суддя С.В. Єдаменко