Справа № 0907/2-7068/2011
Провадження № 2/344/31/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Гупан Х.М.

представника позивача Боднарчук М.М.

представника відповідача ОСОБА_2

представника 3-ї особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про знесення самочинного будівництва,-

ВСТАНОВИВ:

До Івано-Франківського міського суду звернулась Івано-Франківська міська радаз позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про знесення самочинного будівництва. В позові вказано, що відповідач самовільно здійснив будівництво стіни зі шлакоблоків між будинками №92 та №94 по вулиці АДРЕСА_1, без надання необхідних дозволів. Тому позивач просив суд ухвалити рішення про знесення спірного будівництва в примусовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та надав пояснення про те, що спірне будівництво порушує правила будівництва огорож, оскільки воно розташоване на межі між будинками №92 та №94 по вулиці АДРЕСА_1 і перевищує у висоту дозволені 1.5 м. для огорож та не відповідає вимозі про прозорість не більше 50%; розміщена на фундаменті ближче від 1 метра від межі господарств будинків №92 та №94 по вулиці АДРЕСА_1; будівництво здійснено без отримання дозволів на здійснення таких видів робіт.

В судовому засіданні представник третьої особи надав суду пояснення про те, що стіна із шлакоблоків збудована на фундаменті, є капітальною спорудою, знаходиться на межі між будинками №92 та №94 по вулиці АДРЕСА_1, перевищує у висоту 3 метри, повністю затіняє вікна кімнати в його будинку, знаходиться ближче відстані в 1 м. від межі господарств; відстань від спірного об`єкта до стіни будинку третьої особи становить 3.5 м., а відповідно до законодавства має становити 6,5 м.

В судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України на час будівництва спірної споруди не було встановлено необхідність отримання дозволу на будівництво огорожі, одночасно із цим представник відповідача надав пояснення про те, що спірне будівництво не є огорожею між господарствами відповідача і третьої особи, а тому до нього не ставляться вимоги як до огорож, однак воно є впорядкуванням та підсиленням огорожі, а земля під будівництвом належить відповідачу, а не територіальній громаді; правила будівництва огорож вступили в дію в 2007 році, а будівництво спірного об`єкту здійснено до цього моменту.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 земельна ділянка, на якій збудовано спірну споруду належить відповідачу.

В судовому засіданні представники сторін не заперечували обставину спорудження відповідачем стіни із шлакоблоків на межі між будинками №92 та №94 по вулиці АДРЕСА_1, висотою більше 1.5 м., на відстані менше 1 метра від межі господарств, прибудинкових територій. Тому відповідно до п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Представник третьої особи надав суду пояснення про те, що спірний об`єкт споруджено відповідачем на фундаменті. Вказану обставину відповідачем не спростовано.

Судом роз`яснено представникам сторін їх обов`язок подати докази на обґрунтування і спростування позову в строк, встановлений в ст. 131 ЦПК України і роз`яснено правові наслідки несвоєчасного здійснення відповідного обов`язку.

Відповідно до інформації Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області від 18/09/2008 р. на межі земельних ділянок будинків №92 та 94 по вул. АДРЕСА_1 зафіксовано спорудження двотаврів, а при наступному огляді встановлено початок будівельних робіт з мурування шлакобетонної стіни між раніше встановленими опорами.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій", в редакції чинні до 2007 року, як повідомив суду представник відповідача спірний об`єкт було збудовано відповідачем до 2007 року, фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво).

Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом.

Дозвіл на будівництво надається на підставі комплексного висновку щодо відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації, державним будівельним нормам, місцевим правилам забудови (далі - комплексний висновок).

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ 30.03.2012 № 6 Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України відповідно до пункту 4 статті 26, статті 27 Закону № 3038-VI право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт.

Отже відповідачем порушено правила отримання дозволу на будівництво спірної споруди.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до п. 2.8. ДБН 79-92 розміщення господарських будівель в містах та селищах по лінії забудови не допускається (виключаючи гаражі), їх слід розміщувати на господарському майданчику в глибині ділянки.

Відповідно до п. 2.9. ДБН 79-92 відстань від стін будинків з вікнами, що виходять із житлових кімнат, кухонь, веранд та головних входів у будинок (квартиру) до інших житлових будинків та господарських будівель (без утримання худоби та птахів) має бути не менше 7 м за містобудівельними вимогами.

Найменша відстань для забезпечення реалізації ступеня вогнетривкості будинків становить 6 м.

Відповідно до п. 2.20. ДБН 79-92 відстань від межі суміжної ділянки до стін житлового будинку або господарської споруди слід приймати не менше 1 м.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-180 цс14 відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності"; здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

В свою чергу відповідно до ст.11 Закону України "Про місцеве самоврядування" виконавчі органи міських рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам.

Відповідно до ст.18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування" орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Відповідно до зазначеного та на підставі ст.25 Закону України "Про місцеве самоврядування" Івано-Франківська міська рада наділена правом на звернення до суду з питань реалізації компетенції її виконавчим органом.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ 30.03.2012 № 6 Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Інші докази, пояснення та арґументи сторін не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні.

Таким чином позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає до задоволення.

Відповідно до зазначеного суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити;

ОСОБА_4 знести самочинне будівництво зі шлакоблоків між будинками №92 та №94 по вулиці АДРЕСА_1;

стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 188,2 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський