Справа № 361/4501/13-ц Головуючий у І інстанції Дутчак І.М.
Провадження № 22-ц/780/5635/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 24.12.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 грудня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Гуль В.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який надалі уточнив і мотивував тим, що 26 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір (з наступними змінами і доповненнями), згідно якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 77000 доларів США строком на 18 років із розрахунку 12,5 % річних, а відповідач зобовязався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком і відповідачем 26 вересня 2007 року було укладено іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_2 передав в іпотеку належне йому майно: квартиру АДРЕСА_1.

Вказував, що ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», уклав 28 листопада 2012 року із Факторинговою компанією «Вектор Плюс» договір факторингу, за яким відступив факторинговій компанії право вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів, в тому числі за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_2 В цей же день 28 листопада 2012 року між ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, згідно якого факторингова компанія відступила товариству право вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів, в тому числі за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_2 Посилався, що внаслідок укладення вказаних договорів факторингу відбулася заміна кредитора і до ТОВ «Кредитні ініціативи»перейшло право вимоги за кредитним договором і договором іпотеки, боржником за якими є ОСОБА_2

Зазначав, що за умовами кредитного договору укладеного з відповідачем ОСОБА_2, останній згідно графіку погашення кредиту мав повертати кредит щомісячними платежами в розмірі 362 долари США, однак не виконує цих обовязків, має прострочену заборгованість. Письмова вимога ТОВ «Кредитні ініціативи» про погашення боргу та наслідки її невиконання у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки, направлена відповідачу, залишена ним без задоволення.

Посилаючись на ст.1054 ЦК України, ст.ст.33,36,37 Закону України «Про іпотеку» та умови кредитного і іпотечного договорів, просив в рахунок погашення боргу за кредитом в розмірі 1268760,23 грн. звернути стягнення на належний відповідачу предмет іпотеки у вигляді квартири АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів згідно процедури, встановленої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставаі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2015 року позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 26 вересня 2007 року в розмірі 1140965,99 грн., з яких: 597916,37 грн. - борг за кредитом, 407779,36 грн. - борг за процентами, 135270,26 грн. пеня, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 50,6 м2, житловою площею 30,4 м2, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначену на підставі оцінки майна, проведеної субєктом оціночної діяльності. Стягнуто із відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3441 грн.

Визначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виконанню не підлягає.

Не погоджуючись із таким рішенням ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Скаргу мотивує тим, що суд невірно визначив розмір заборгованості, яка підлягає стягненню, бо із наданого банком розрахунку неможливо встановити, яку саме суму позичальник сплатив, бо відсутній загальний розмір його оплат. Крім того, суд невірно визначив розмір заборгованості, яка підлягає стягненню, в тому числі не застосував ч.2 ст.258 ЦК України і стягнув з нього пеню за весь період заборгованості. Судом дана невірна правова оцінка тому факту, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не має права нараховувати борг у доларах США, бо не має відповідної ліцензії НБУ. Суд не звернув уваги на його доводи, що він не отримував досудової вимоги про дострокове погашення заборгованості та не дав належної оцінки його доводам щодо незаконності і нікчемності договору факторингу та відсутності права вимоги у ТОВ «Кредитні ініціативи».

В суді апеляціної інстанції представник ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області.

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 26 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» і відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір (з наступними змінами і доповненнями), за умовами якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 77000 доларів США строком до 25 червня 2025 року із сплатою 12,5 % річних за користування коштами. Повернення кредиту згідно п.п.3.1, 3.3 кредитного договору передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів за кредитом і відсотками в розмірі 362 долари США згідно графіку платежів (додаток № 1). Згідно п.3.8 кредитного договору у випадку прострочення платежів банк вправі вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі (т.1 а.с.34-45).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком і відповідачем ОСОБА_2 26 вересня 2007 року було укладено іпотечний договір, згідно якого відповідач передав в іпотеку належне йому майно: квартиру АДРЕСА_1. Умови іпотечного договору (п.11) містять положення про пррава іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового прострочення платежів на погашення кредиту (т.1 а.с.51-55).

Також, судом встановлено, що 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») уклав із ФК «Вектор Плюс» договір факторингу, згідно якого банк відступив факторинговій компанії право вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_2, а також договір про відступлення прав за іпотечним договором, укладеним із ОСОБА_2 (т.1 а.с.11-24, 172-174). В цей же день 28 листопада 2012 року між ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, згідно якого факторингова компанія відступила товариству право вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_2, а також договір про передачу прав за іпотечним договором, укладеним із ОСОБА_2 (т.1 а.с.25-33, 167-169).

Крім того, судом встановлено, що позичальник ОСОБА_2 не виконує обовязків по щомісячному поверненню кредиту, покладених на нього умовами кредитного договору, із 2012 року припинив погашення тіла кредиту і відсотків, має прострочену заборгованість понад один місяць. Письмове повідомлення товариства про необхідність погашення заборгованості та наслідки його невиконання у вигляді дострокового стягнення кредиту залишене без задоволення (т.1 а.с.70-71).

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позов ТОВ «Кредитні ініціативи», суд обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_2 не виконує передбачених кредитним договором обовязків по поверненню отриманих кредитних коштів шляхом внесення щомісячних платежів і має прострочену заборгованість, чим у свою чергу порушує права товариства як нового кредитора, які підлягають до захисту шляхом дострокового повернення кредитних коштів через процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому суд виходив з того, що ТОВ «Кредитні ініціативи» як новий кредитор відповідно до умов договору про відступлення права вимоги, кредитного, іпотечного договорів та вимог закону у встановленому законом порядку набув права вимоги до відповідача.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду (ч.3).

За положеннями статей 512-514,516 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання. До нового кредитора переходять у повному обсязі права первісного кредитора у зобовязанні. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, задовольняючи позов і звертаючи стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, суд допустив порушення норм матеріального права, прийшовши до помилкового висновку про можливість встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначену на підставі оцінки майна, проведеної субєктом оціночної діяльності.

При цьому суд залишив поза увагою вимоги ст.39 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду в тому числі має бути зазначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Аналіз змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, та аналіз норм ст.ст.38,39 Закону України «Про іпотеку», дає підстави для висновку, що у розумінні норми ст.39 вказаного Закону початкова ціна предмету іпотеки для його реалізації має бути вказана у рішенні у грошовому виразі, тобто має бути зазначена конкретна грошова сума. При цьому визначення початкової ціни має відповідати процедурі, передбаченій ч.6 ст.38 цього Закону.

Аналогічні правові висновки зробив Верховний Суд України при розгляді справ № 6-61цс15 від 27 травня 2015 року та № 6-1935цс15 від 7 жовтня 2015 року, вказавши, що початкова ціна предмету іпотеки має бути вказана у грошовому вираженні і визначатися за процедурою згідно ч.6ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки підлягає зміні.

Положеннями ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються в тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно ч.6 ст.38 вказаного Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Враховуючи вказані вимоги закону, а також те, що представник відповідача ОСОБА_2 надав суду висновок субєкта оціночної діяльності ТОВ «Канзас ОСОБА_3» (сертифікат № 14355/13 від 15 лютого 2013 року, виданий Фондом Державного майна України) про оцінку предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1, яка станом на 8 грудня 2015 року становить 778400 грн., колегія суддів змінює рішення в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки і встановлює початкову ціну реалізації у грошовому вираженні в розмірі 778400 грн.

Колегія суддів приймає до уваги даний висновок про вартість квартири, наданий представником ОСОБА_2, поскільки оцінка квартири проводилася у грудні 2015 року, на відміну від висновку, наданого позивачем, де оцінка проводилася раніше.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно визначив розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, бо із наданого банком розрахунку неможливо встановити яку саме суму позичальник сплатив, не застосував ч.2 ст.258 ЦК України і стягнув з нього пеню за весь період заборгованості та не врахував, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не має права нараховувати борг у доларах США.

Розмір боргу ОСОБА_2 за даним кредитом встановлений рішенням апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення боргу і становить 1140965,99 грн., з яких тіло кредиту 597916,36 грн., проценти - 407779,36 грн., пеня 135270,26 грн. (т.2 а.с.143-150). Саме за таким розміром боргу накладено стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до приписів ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

На момент ухвалення рішення судом першої інстанції, тобто станом на 5 серпня 2015 року, як і на час розгляду справи апеляційним судом, вказане рішення апеляційного суду не змінене і не скасоване, а відтак суд обгрунтовано взяв до уваги визначений цим рішенням борг.

Посилання представника ОСОБА_2 на можливе скасування рішення апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року може бути підставою для перегляду рішення суду першої інстанції у даній справі у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Доводи апеляційної скарги про те, що невірний розрахунок боргу не дозволяє встановити чи є звернення стягнення на предмет іпотеки співмірним із допущеним ним порушенням умов кредитного договору, безпідставні, поскільки законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобовязанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-340 від 4 листопада 2015 року).

Посилання відповідача ОСОБА_2 у скарзі на те, що він не отримував досудової вимоги про дострокове погашення заборгованості, що свідчить про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки, необгрунтовані. Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України, щодо судового захисту.

Твердження апелянта про відсутність права вимоги у ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки безпідставні та спростовуються матеріалами справи, в яких містяться нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечним договором, укладений 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс», а також нотаріально посвідчений договір про передачу прав за іпотечним договором, укладений 28 листопада 2012 року між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», за умовами яких до товариства перейшло право вимоги за договором іпотеки, боржником за якими є ОСОБА_2 (т.1 а.с.167-169, 172-174).

Доводи скарги щодо незаконності і нікчемності договорів факторингу суперечать вимогам закону, зокрема приписам щодо презумпції правомірності правочину, встановленим ст.204 ЦК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Позивач на підтвердження свої доводів не надав суду доказів, що договори факторинку є недійсними в силу вказівок закону (нікчемними) або що вони визнані за рішенням суду недійсними.

Доводи апелянта, що договори факторингу суперечать приписам ст.228 ЦК України і є нікчемними, бо порушують публічний порядок, необгрунтовані. Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами договору є фактор і клієнт. Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, що у свою чекргу свідчить, що даний договір не є таким, що порушує публічний порядок.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 6 липня 2015 року при розгляді справи № 6-166 цс.15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг і не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, не є таким, що порушує публічний порядок, а відтаксуди прийшли до помилкового висновку, що договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи», є таким, що порушує публічний порядок, у звязку із чим визнали його нікчемним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував наявність виконавчого напису приватного нотаріуса від 11 липня 2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, що у свою чергу свідчить про можливість подвійного стягнення необгрунтовані.

Судом встановлено, що даний виконавчий напис не виконаний і стягнення на предмет іпотеки не звернуто, що у свою чергу свідчить про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки за судовим рішенням.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 5 серпня 2015 року в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки змінити, встановивши початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації у грошовому вираженні в розмірі 778400 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: