АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 1567 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Кривов'яз А.П.
Доповідач - Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Побірченко Т.І., Пікуль А.А.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника позивача Киринюк Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20 жовтня 2014 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.10.2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № ML-008/119/2008 від 25.03.2008 року в розмірі 75 891.98 доларів США, що еквівалентно 973 388 грн. 86 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 12.08.2014 року та пеню за прострочення виконання боргових зобов'язань в сумі 973 388 грн. 86 коп., а також судові витрати в сумі 3 654 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, неналежну оцінку наявних в матеріалах справи доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що в судове засідання 20.10.2014 вона не з'явилась з поважних причин, про що нею було надано клопотання про перенесення судового засідання у зв'язку з хворобою - порушенням голосового режиму. Проте, суд незаконно розглянув справу за її відсутності, тим самим порушивши її право на судовий захист.

Суд першої інстанції не дав оцінки наведеним документам позивача та не встановив чи виникло у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги боргу та інших платежів до ОСОБА_2, та на підставі якого правочину: договору комісії, договору купівлі-продажу кредитного портфелю, або договору факторингу в пункті 4.2 якого вказано що згідно з умовами Договору комісії одразу після отримання кредитних договорів та підписання відповідного акту передачі документів Фактор зобов'язується передати кредитні договорі Клієнту для цілей подальшого обслуговуванню Кредитного портфелю .

Суд першої інстанції не витребував у Позивача Договір комісії та Акт передачі документів (п. 4.1. Договору Факторингу), який згідно з пунктом 4.2. Договору Факторингу, повинен бути та з якого вбачається, що кредитна справа ОСОБА_2 дійсно увійшла до Кредитного портфелю та згідно Договору комісії, за яким ПАТ «ОТП Банк» як комісіонер зобов'язався вчиняти від свого імені, але за рахунок комітента правочини, пов'язані із обслуговуванням кредитного портфелю.

Крім того, у позовній заяві від ТОВ «ОТП Факторинг» позивач посилається на те, що він прийняв право вимоги згідно з умовами договору купівлі продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 року за кредитним договором № ML-002I10412008 від 18 квітня 2008 року, але згідно з пунктом 13 у додатків до Позовної заяви позивачем вказаний Договір купівлі - продажу кредитного портфелю від 02.07.2013 року, та кредитний договір № ML-008/119/2008 від 25.03.2008 року. Таким чином, судом не було встановлено правомірність щодо правонаступництва між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг».

ОСОБА_2 зазначає, що ні Банк, а ні Клієнт її належним чином не повідомив, а саме, згідно пункту 4.3. Договору факторингу Клієнт (ПАТ «ОТП Банк») зобов'язується повідомити Боржників про укладання цього Договору протягом 20 (двадцяти) робочих днів з дати набрання чинності шляхом направлення на їх адреси письмового повідомлення у порядку визначеному у пункті 12.6. у якому сказано «що будь-яке повідомлення, яке повинно бути наданим відповідно до цьогоДоговору, вважається належно наданим Стороні, якщо воно передане особисто, кур'єром, надіслане рекомендованою поштою із повідомлення про вручення, авіапоштою або факсимільним зв'язком...», але ПАТ «ОТП Банк» цього не зробив тим самим порушив пункт 4.З., 12.6. Договору факторингу. Наданий позивачем на підтвердження заявлених вимог список повідомлень не є належним, на думку апелянта, доказом виконання ПАТ «ОТП Банк» вимог пункту 4.3. Договору факторингу.

Позивачем не булі надані документи, що підтверджують факт порушення позичальником кредитного зобов'язання. Так, заборгованість має бути підтверджена первинними обліковими документами, а сам по собі розрахунок заборгованості або довідка про заборгованість, складені банком не є підтвердженням безспірності заборгованості. Надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості не відображають ставок та сум, які бралися за основу при розрахунках, періоду нарахування боргу з урахуванням погашених сум. Суд першої інстанції не перевірив правильність нарахування заборгованості позивачем, а також не вказав у рішенні, яким доказами підтверджується безспірність заявлених позивачем сум. Суд в порушення вимог статей 4, 10, 212-213 ЦПК України ухвалюючи рішення не перевірив вказаний розрахунок пені, не витребував деталізований розрахунок заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами.

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Киринюк Л.А. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення. Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить розписка.

Неявка відповідачки осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Оскільки ОСОБА_2 не повідомила суду причини своєї неявки в судове засідання, колегія суддів розцінила їх як неповажні та вважала за можливе розглянути справу за її відсутності, у відповідності до вимог ч. 2 ст.305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції дійшов висновку про наявність відповідних правових підстав для їх часткового задоволення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML-008/119/2008, за умовами якого позичальником було отримано кредит у розмірі 93 500,00 доларів США, зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 4,49 % річних та FІRD (процентна ставка по строковим депозитам фізичних осіб у валюті, тотожній кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Відповідно до умов договору погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинен здійснюватись позичальником щомісяця.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на незаконність заміни Позивача у справі із Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», обґрунтовуючи своє твердження тим, що ЦПК України не передбачає можливості заміни Позивача у справі внаслідок відступлення права вимоги за зобов'язанням, а також тим, що судом першої інстанції невірно застосовано положення ст. 37 ЦПК України, оскільки дана норма Закону не передбачає заміну Позивача у справі.

Дане твердження є необґрунтованим, виходячи із наступного.

Відступлення права вимоги за Договором про надання кредиту за кредитним договором № ML-008/119/2008 від 25.03.2008 року (надалі - Кредитний договір) та Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відбулося на підставі Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 02.07.2013 року у відповідності до ст. ст. 512 - 514, 516, 517, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, до Позивача перейшли всі права первісного кредитора - ПАТ «ОТП Банк», внаслідок відступлення права вимоги за Кредитним договором на підставі Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 02.07.2013 року.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є процесуальним правонаступником ПАТ «ОТП Банк» у розумінні ст. 37 ЦПК України, згідно якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Аналіз норм Закону України «Про акціонерні товариства» дає можливість зробити висновок, що правонаступництво можливе лише внаслідок злиття, приєднання, поділу, перетворення або в результаті ліквідації товариства, що не можливе без припинення акціонерного товариства, від якого переходять усі права та обов'язки до його правонаступника.

Згідно ч. 1 ст. 79 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим підприємницьким товариствам - правонаступникам (шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Отже, Законом чітко відокремлено поняття правонаступництва (злиття, приєднання, поділ, перетворення, ліквідація акціонерного товариства) та процесуального правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у правовідносинах).

У випадку відступлення права вимога від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 02.07.2013 року, правонаступництва у розумінні Закону Україна «Про акціонерні товариства» не відбулося, оскільки ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є різними юридичними особами, зареєстрованими у встановленому законом порядку, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію ПАТ «ОТП Банк» серії А01 № 370771 та Свідоцтвом про державну реєстрацію ТОВ «ОТП Факторинг Україна» серії А01 №215694.

Як зазначає позивач, згідно умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю було відступлено права та обов'язки не тільки за одним кредитним договором, а за кредитним портфелем, та для уникнення розголошення банківської таємниці, до позовної заяви було надано витяг з додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю.

В матеріалах справи містяться необхідні докази, які належним чином завірені та підтверджують, що до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права АТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_2 за Кредитним договором ML-008/119/2008 від 25.03.2008 року.

Отже, судом першої інстанції належним чином досліджено порядок заміни кредитора у зобов'язанні, вірно встановлено обставини, що випливають із такої заміни.

Також Апелянт стверджує, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не отримало від ПАТ «ОТП Банк» право вимоги за Кредитним договором, оскільки судом першої інстанції не досліджено факту передачі кредитного портфелю за Договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 02.07.2013року.

Відповідно до п. 4.1 Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 02.07.2013 року на підтвердження факту передачі кредитного портфелю, в момент укладення цього договору продавець зобов'язується передати покупцю кредитні документи. Передача кредитного портфелю (з усіма кредитними документами) покупцю підтверджується підписанням відповідного акту передачі документів сторонами цього договору.

На підставі вказаної вимоги Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 02.07.2013 року, Актом приймання-передачі кредитного портфелю від 02.07.2013 року укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», сторони підтвердили, що продавець передав, а покупець прийняв кредитний портфель, як визначено у статті 1 Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 02.07.2013 року, укладеного між продавцем і покупцем та у додатку 1 до договору.

Згідно умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю було відступлено права та обов'язки не тільки за одним кредитним договором, а за кредитним портфелем, та для уникнення розголошення банківської таємниці, до позовної заяви було надано витяг з додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю.

Отже, сторони виконали усі умови, необхідні для реального забезпечення виконання умов Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 02.07.2013 року.

Таким чином, твердження апелянта про неналежність сторони у спорі не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до абз. 11 п. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно з ч.1 ст.5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» право на здійснення операцій з надання фінансових послуг надається фінансовим установам.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи № 916 від 03.12.2009 року, на підставі якого останнє має право здійснювати такий вид фінансових послуг як надання факторингу без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства України.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Оскільки згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає, а згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому, жодних ліцензій на здійснення банківських операцій, окрім свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, яким передбачено право надання фінансових послуг, для надання послуг факторингу новий кредитор отримувати не зобов'язаний.

Також відповідно до ч. 1 ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

Враховуючи вищевикладене ТОВ «ОТП Факторинг Україна», одержавши право вимоги за Кредитним договором № МL-008/119/2008 від 25.03.2008 року набув права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі права вимоги, що виникнуть після відступлення права вимоги, зокрема і право нараховувати проценти за користування кредитом та нараховувати штрафні санкції за невиконання умов кредитного договору.

ОСОБА_2 у апеляційної скарзі посилається на те, що вона не отримувала жодного повідомлення про зміну сторони (кредитора) за кредитним договорам.

Але, на адресу відповідачки, вказану в кредитному договорі, були направлена досудова вимога вих.№ 200049405 про погашення заборгованості за кредитними договорами від 24.09.2013 року, в якій зазначено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 02.07.2013 року придбав право вимоги за Кредитними договорами згідно Договору купівлі-продажу кредитного.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника.

Пунктом 6.3 Кредитного договору визначено, що всі повідомлення, які направляються сторонам одна одній у відповідності до цього договору, повинні бути складені у письмовій формі і будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендаційним листом або кур'єром за місцезнаходженням відповідної сторони.

Крім того, Апелянт вказує на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, зокрема щодо встановлення розміру заборгованості за Кредитним договором, що була стягнута з Відповідача.

1. Щодо розрахунку заборгованості.

Разом з поданням позовної заяви був залучений розширений розрахунок заборгованості та 12.08.2014р. було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, де теж залучений розрахунок заборгованості по кредитному договору № МL-008/119/2008 від 25.03.2008 року.

Даний розрахунок заборгованості складається з трьох пунктів:

1. Заборгованість по кредиту (тілу);

2. Заборгованість по відсоткам;

3. Заборгованість по пені.

В першому пункті розрахунку заборгованості по кредитному договору відображається: дата видачі кредиту; сума виданого кредиту; дати та суми погашення кредиту; загальна сума заборгованості по кредиту (тілу).

В другому пункті розрахунку зазначено: період нарахування по відсоткам; сума кредиту на яку, нараховуються відсотки; відсоткова ставка; кількість днів за яке проходиться нарахування відсотків; суми відсотків які нараховані, погашені та загальна сума заборгованості.

Третім пунктом в розрахунку визначено нарахування заборгованості по пені, а саме: період нарахування; кількість днів, за які нараховується пеня; сума простроченого тіла та сума прострочених відсотків, на які проводиться нарахування пені; сума нарахованої пені.

Також, в даному розрахунку заборгованості зазначено курс НБУ станом на12.08.2014 року.

Окрім того, в матеріалах справи міститься виписка по рахунку № 0121, що відображає та підвереджує факт видачі коштів, періодичність, системність внесення платежів в рахунок погашення кредиту № ML-008/119/2008 від 25.03.2008 року, що є остаточною підставою виконання боргових зобов'язань, що передбачено пунктом 1.10.1 Кредитного договору.

Окрім того, доказів про те, що будь-який платіж, що був здійснений Апелянтом в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та не врахований в розрахунку позивача, відповідачем не надано.

Таким чином, судом були дослідженні всі докази щодо правильності наданих розрахунків та надано їм юридичну оцінку.

Апелянт зазначає, що суд ухвалюючи рішення не перевірив розрахунок пені з даним твердженням не можливо погодитись оскільки:

За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом. Позичальник зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 4.1.1. частини № 2 Кредитного договору.

Згідно ч.1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Як встановлено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому згідно з ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

- припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки;

- відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України,виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

В разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником підлягає сплаті неустойка, при цьому вона повинна вважатися не мірою відповідальності (санкцією), а правовим наслідком порушення зобов'язання(ст.611 ЦК України), а тому у Факторингової компанії виникло право стягнення пені відповідно до умов договору.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності до умов договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, у відповідності до ст. 629 ЦК України.

Формула за якою проводиться нарахування по пені:

Сума заборгованості(тіло+відсотки)* 1%*к-ть днів=сума пені.

Тобто, використовуючи дану формулу щодо розрахунку пені, можна зробити наступний розрахунок:

75 891,98*1%*365=277 005,73дол.США, що в гривневому еквіваленті становить 3 552 869,40 гривень. (Курс НБУ на дату проведення розрахунків зазначено в розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи).

Пеня, яка стягується з Відповідача нарахована за період з 12.08.2013 по 12.08.2014 року не перевищує встановлений законом строк позовної давності в один рік.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції належним чином оцінив докази, на які посилалися сторони, дослідив їх належність, допустимість та достовірність, і оскільки подані докази не викликали жодних сумнівів, керувався при прийнятті рішення такими доказами.

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції Апелянт жодним чином не висловив незгоди із зазначеними сумами заборгованості, не надав жодних доказів невірності розрахунку заборгованості наданого Позивачем.

Отже, твердження апелянта про незаконність ухваленого судом рішення в цій частині, неналежну оцінку наявних в матеріалах справи доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які вона посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Але, вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 3 654,00 грн. судового збору.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного. Так, в матеріалах справи містяться платіжні доручення по сплаті позивачем судового збору на 429,00 грн. (а.с. 4) та на 213 грн. (а.с. 65). У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України зазначена сума судового збору 642,00 грн. (429,00 + 213 = 642, 00) підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача. Але, що стосується платіжного доручення на 3012, 00 грн. (а.с. 3) то вказана сума судового збору не може бути стягнута з відповідача на користь позивача, оскільки вказаний судовий збір був сплачений позивачем 07.12.2011 року у зв'язку з подачею позову до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 016/223/2008 і до даної справи не має будь - якого відношення. Лист позивача (а.с. 5) не надавав суду підстав вважати зазначену суму судовим збором сплаченим позивачем саме по даній справі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції скасовує, в цій частині, рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким стягує з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 642,00 грн., а також стягує з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3 012,00 грн.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.10.2014 року колегія суддів залишає без змін.

Висновки колегії суддів відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20 жовтня 2014 року, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповільністю «ОТП Факторинг Україна» судового збору у розмірі 3 654,00 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою від повільністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 642,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3 012,00 грн.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20 жовтня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: