Справа № 136/618/14-ц Провадження № 22-ц/772/74/2015Головуючий в суді першої інстанції Кривенко Д. Т.
Категорія 5Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Берегового О.Ю.,

суддів: Іванюка М.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2014 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ Держземагенства у Липовецькому районі Вінницької області, Реєстраційна служба Липовецького районного управління юстиції, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №08474 від 26.11.2001 року зареєстрованого за №967,-

встановила:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідачів та просила визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серія ВН №08474 виданого 26.11.2001 року на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення 5 сесії 22 скликання Приборівської сільської ради народних депутатів від 14 травня 1996 року про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,2794 га в межах згідно з планом, що розташована на території АДРЕСА_1 цільове використання - для обслуговування жилого будинку - 0,2500 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,0294 га, зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 967.

Свій позов позивач обґрунтовувала тим, що вона являється власником житлового будинку розташованого в с. Приборівка Липовецького району на підставі рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 09.07.2010 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 18.10.2010 року. Попереднім власником будинковолодіння був її чоловік ОСОБА_5

Згідно записів земельно-кадастрові книги та погосподарські книги №5 за ним рахувалась земельна ділянка площею 0,3900га., що підтверджується відповідцію Приборівської сільської ради від 20.02.2014 року №01-15/39.

Під час переоформлення зазначених земельних ділянок ОСОБА_5 дізналась про порушення порядку видачі державного акту серія ВН №08474 виданого 26.11.2001 року на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення 5 сесії 22 скликання Приборівської сільської ради народних депутатів від 14 травня 1996 року про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,2794 га., що і стало причиною для звернення до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2014 року позов задоволено, визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серія ВН №08474 виданого 26.11.2001 року на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення 5 сесії 22 скликання Приборівської сільської ради народних депутатів від 14 травня 1996 року про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,2794 га в межах згідно з планом, що розташована на території АДРЕСА_1 цільове використання - для обслуговування жилого будинку - 0,2500 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,0294 га, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №967.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропуіцення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 являється власником житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1, на підставі рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 09.07.2010 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 18.10.2010 року( а.с. 21). Попереднім власником будинковолодіння був її чоловік ОСОБА_5

Згідно записів земельно-кадастрові книги та погосподарські книги № 5 за ОСОБА_5 біля будинку рахувалась земельна ділянка площею 0,3900га., що підтверджується довідкою Приборівської сільської ради від 20.02.2014 року №01-15/39(а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 - чоловік позивачки помер.

Під час оформлення спадкових прав на земельну ділянку, право на яку перейшло їй після смерті чоловіка, під час виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, власник суміжного домоволодіння ОСОБА_2 відмовилась погоджувати межі земельної ділянки, що спонукало її подати позов до суду про зобов'язання узгодити межі землекористування та підписати акт встановлення та закріплення меж /а.с. 38-40/.

При проведенні по згаданій справі судової земельно-технічної експертизи встановлено суміщення меж земельної ділянки переданій у власність позивачці згідно рішення 12 сесії 6 скликання від 30.09.2011 року Приборівської сільської ради Липовецького району розташованої в АДРЕСА_1 з земельною ділянкою суміжного домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2

Разом з тим, рішенням 5 сесії 22 скликання Приборівської сільської ради народних депутатів від 14 травня 1996 року "Про приватизацію земельних ділянок по селах Приборівка та Косаківка" передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства ряду громадян, в тому числі і ОСОБА_4, площею 0,28 га по вул. Набережній. (а.с. 138).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р. (а.с. 25).

26.11.2001 року на його ім'я було складено та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ВН №08474, що посвідчив його право власності на земельну ділянку розташовану на території АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку, площею 0,25 га та ведення особистого селянського господарства, площею 0,0294 га.

З зазначеного державного акту на право власності на землю слідує, що Приборівська сільська рада видала цей акт ОСОБА_4 майже через два роки після його смерті, тобто особі, правоздатність якої припинилась в зв'язку зі смертю.

Дана обставина впливає на законність видачі такого акту та тягне за собою як наслідок, визнання його недійсним, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Поряд з цим, державний акт на право приватної власності на землю серії ВН №08474 підлягає визнанню недійсним за наступних підстав:

На час виникнення спірних правовідносин діяв Земельний Кодекс України від 18 грудня 1990 року № 561-ХП з подальшими змінами.

Зі змісту ст. 17 цього Кодексу вбачається, що передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, проводиться сільськими, селищними, міськими радами за місцем розташування цієї ділянки.

Ця ж вимога міститься у п. 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 № 43.

Право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ст. 22 ЗК).

Документом, що посвідчує право власності особи на земельну ділянку є державний акт, який видається і реєструється сільськими, селищними, міськими, районними радами ( ст. 23 ЗК).

Оскаржуваний державний акт був виданий на площу яка не визначена у рішенні Приборівської сільської ради 5 сесії 22 скликання від 14.05.1996 року, згідно якого ОСОБА_4 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,2800 га, тоді як державний акт виданий на площу 0,2794 га із них для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд 0,2500 га для особистого селянського господарства 0,0294 га.

Також, як вбачається з матеріалів справи, технічна документація по виготовленню державного акта на право приватної власності на землю /а.с. 55-62/ в порушення п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 № 43 не містить заяви власника землі або землекористувача про складання державного акта. В протоколі погодження меж та закріплення меж земельної ділянки /а.с. 60/ значиться підпис ОСОБА_4, який на час його складення 03.05.2001 року помер.

Разом з тим, в абрисі зовнішніх меж земельної ділянки /а.с. 61/, підпис від імені ОСОБА_5 - покійного чоловіка позивачки, який являвся суміжним землекористувачем, виконано не ним, а іншою особою, що свідчить про те, що межі не встановлювались та не погоджувались (висновок експертів № 906/907/14-21 від 15.07.2014 року (а.с. 109-112).

Посилання апелянта на неможливість визнання недійсним державного акта за наявності чинного рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого виданий такий акт не заслуговують на увагу, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки визнаються документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постановах від 26 вересня 2012 року (справа № 6-103цс12) та від 04 червня 2014 року (справа № 6-46цс14).

Зі змісту позовних вимог вбачається, що для позивачки є спірним питання визначення меж земельних ділянок з суміжним землевласником, при цьому порушення своїх прав як землевласника вона пов'язує з незаконністю видачі державного акта на ім'я ОСОБА_4

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і не спростовують правильних висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2014 року відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: