Справа № 683/2109/15-ц
22 вересня 2015 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої - судді Бондарчук Л.А.
секретаря Борикіної Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
Тому просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у гривневому еквіваленті з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми за період прострочення з 14 квітня 2015 року по дату подачі позову - 18 серпня 2015 року.
В судове засідання позивач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з»явився, натомість його представник - адвокат ОСОБА_3 подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задоволити, а у разі відсутності відповідача - ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_2, який у встановленому порядку повідомлений про час і місце судового засідання, до суду не з»явився, причини неявки суду не повідомив.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 22 вересня 2015 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Оскільки сторони в судове зсідання не з"явились, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04 квітня 2015 року ОСОБА_1 позичив для ОСОБА_2 1500 доларів США, які останній зобов»язався повернути 14 квітня 2015 року, проте у визначений строк кошти не повернув.
Ці обставини підтверджуються оригіналом розписки, яка власноручно була написана ОСОБА_2 04 квітня 2015 року та зберігалась у позивача.
Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.
Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не виконав належним чином зобов»язання з повернення позики, а тому сума боргу підлягає стягненню з нього на користь позивача.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Підставою відповідальності за ст.625 ЦК України є сам факт порушення грошового зобов»язання, яке випливає з прострочення боржника та неповернення грошових коштів в установлений строк.
Оскільки строк виконання відповідачем зобов»язання з повернення грошових коштів ОСОБА_1 настав 14 квітня 2015 року і зобов»язання залишається не виконаним на час звернення до суду - 18 серпня 2015 року, тобто має місце факт прострочення грошового зобов»язання, тому з врахуванням положень ст.253 ЦК України за період з 15 квітня 2015 року по 18 серпня 2015 року включно відповідач має право на стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.
Нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ визначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Тому, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.
Оскільки грошове зобов»язання визначено сторонами у іноземній валюті - сума позики 1500 доларів США, тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 224-226 ЦПК України, ст.ст.202, 207, 533 ч.ч.1, 2; 625 ч.2; 1046 ч.1 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 задоволити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: