АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7907/15 Справа № 205/2432/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу компанії «Enticer Holding S.A.» на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2015 року по справі за скаргою компанії «Entiсer Holding S.A.» на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року компанія «Enticer Holding S.A.» звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Ленінській ВДВС Дніпропетровського МУЮ) ОСОБА_2, мотивуючи тим, що постановою державного виконавця від 05 лютого 2014 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська 29 жовтня 2013 року, а постановою державного виконавця від 12 березня 2015 року повернуто виконавчий лист стягувачу без виконання.

Зазначали, що протягом тривалого часу виконавчих дій, спрямованих на реальне примусове виконання рішення суду, з боку державного виконавця вчинено не було.

Посилаючись на те, що постанова державного виконавця від 12 березня 2015 року про повернення виконавчого документу стягувачу прийнята з порушенням чинного законодавства, є незаконною, у звязку із чим, просять суд визнати дії державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_2 неправомірними та скасувати постанову державного виконавця від 12 березня 2015 року про повернення виконавчого документа.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2015 року скаргу компанії «Enticer Holding S.A.» залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі компанія «Enticer Holding S.A.», посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду та задовольнити скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відмовляючи компанії «Enticer Holding S.A.» в її вимогах про визнання неправомірними дій державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 12 березня 2015 року виконавчий лист повернений правильно на підставі п.2 ч.1 ст.ст.47,50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в результаті вжитих державним виконавцем заходів з'ясувати місцезнаходження боржника не вдалося, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними.

Однак, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного матеріального і процесуального права.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам ст.ст. 210,213,387 ЦПК України.

Отже, ухвала суду, яка є судовим рішенням за скаргою, повинна бути законною і обґрунтованою. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленим цим Законом.

У відповідності до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при виконанні рішень судів (інших органів) здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 ст.14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п.3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність держаного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року, державний виконавець зобовязаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.7 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 20 грудня 2013 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська виданий виконавчий лист №2к/502/2/13 про стягнення з ТОВ «Парнас» на користь компанії «Enticer Holding S.A.» заборгованості у розмірі 849.587 грн.32 коп.

05 лютого 2014 року державним виконавцем Ленінського ВДВС м.Дніпропетровська ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_2 12 березня 2015 року було повернуто компанії «Enticer Holding S.A.» виконавчий документ у звязку з неможливістю зясувати місцезнаходження боржника та перевірити його майновий стан.

Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем, з метою виявлення майна боржника, були надіслані запити для виявлення у боржника зареєстрованого рухомого та нерухомого майна, інформація про арешт майна боржника була внесена до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Єдиного реєстру заборони відчужень нерухомого майна, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Також, встановлено, що за боржником відсутні відкриті в банках та інших фінансових установах зареєстровані рахунки; транспортні засоби не зареєстровані за боржником.

Відповідно до розділу УІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судового рішення» та положень ст.383 ЦПК України суб'єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у ст.3 Закону України «Про державну виконавчу службу», так як згідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про державну виконавчу службу» - державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну службу, у порядку, передбаченому законом.

Оскільки, державний виконавець є суб'єктом владних повноважень, то державний виконавець чи ВДВС повинен надати суду всі наявні у них документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, а у разі невиконання цього обов'язку суд витребовує такі документи та матеріали.

Отже, суд першої інстанції зобов'язаний був роз'яснити ВДВС те, що він повинен довести законність повернення виконавчих документів стягувачу та той факт, що державним виконавцем вжиті всі заходи примусового виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, надавши суду належні та допустимі докази по справі.

Вищезазначені докази у справі відсутні.

Крім того, суд першої інстанції розглянув справу без витребування матеріалів виконавчого провадження та без участі особи, що набула статусу стягувача по виконавчому провадженню №41881027.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,307,312,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу компанії «Enticer Holding S.A.» задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню по справі.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_3