ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/690/15-ц
Провадження № 2/210/911/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"23" грудня 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Костенко В.В.

за участі секретаря Севанян М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа державна міграційна служба Дзержинського району м. Кривого Рогу про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа державна міграційна служба Дзержинського району м. Кривого Рогу про усунення перешкод у користуванні , володінні та розпорядженні власністю, шляхом зняття з реєстраційного обліку, розірвання договору найму та виселення з квартири .

Позовні вимоги мотивують тим, що позивачам по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 2-х кімнатна квартира АДРЕСА_1. Відповідач по справі ОСОБА_4 є рідним сином ОСОБА_2 та братом ОСОБА_3, на початку 2007 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з проханням про дозвіл надати йому тимчасово житло для проживання , зареєструвати його та укласти з ним договір найму.15 березня 2007 року між позивачами по справі та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір найму №4 , згідно якому відповідач вселився в квартиру та проживав в квартирі та користувався квартирою нарівні з позивачами, договір був укладений строком на шість місяців, квартирну плату окремо відповідач не сплачував, але згідно п.2 договору повинен був сплачувати комунальні послуги відповідно до нарахувань на кожного із зареєстрованих осіб у квартирі. Відповідно до договору ОСОБА_4 був зареєстрований у квартирі. Після закінчення дії договору, відповідач з квартири не виселився, продовжив проживати в ній, з реєстраційного обліку не знявся, на протязі всього часу проживання в квартирі відповідач комунальні послуги за себе не сплачував, тому як вказують у позовній заяві позивачі , вони змушені були сплачувати їх за себе та за відповідача. Окрім цього, позивачі у позовній заяві вказують на те, що в квартирі зареєстровано та проживає 4 чоловіка, позивачі, відповідач та неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина дошкільного віку, йому необхідно для навчання мати свою кімнату. Також, позивачі в позовній заяві звертають увагу суду на те , що відповідач ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, не може проживати разом з позивачами в одній квартирі, оскільки вони є різнополими, квартира розрахована на проживання однієї сім»ї, кімнати не ізольовані,проживання в квартирі відповідача на багато погіршило житлові умови позивачів по справ. У звязку з чим позивачі по справі просять суд, задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі , усунути перешкоди у користуванні , володінні та розпорядженні власністю, шляхом зняття з реєстраційного обліку, розірвання договору найму та виселення з квартири

В судове засідання позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зявилися однак через канцелярію суду подали заяви в яких просили суд, проводити розгляд справи за їх відсутності , підтримали позовні вимоги та просять суд задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі .

Відповідачі по справі ОСОБА_4 , в судове засідання на розгляд справи 20.07.2015 року, 20.08.2015 року, 17.11.2015 року та 23.12.2015 не з,явилися. Про розгляд справи повідомлялася належним чином.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В судове засідання представник Дзержинського районного відділу у м. Кривому Розі УДМС України в Дніпропетровській обл. не з,явився.

Представник третьої особи КП ЖЕО № 8 13 травня 2015 року через канцелярію суду подали клопотання про розгляд справи без участі представника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивачам по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до рішення суду від 16.12.2005 року , справа № 2-311, на праві спільній приватної власності по ? частина ОСОБА_2 та ОСОБА_6 належить квартира АДРЕСА_2 , даний факт підтверджується витягом наданим КП « Криворізьке бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності ( а.с.17)

15 березня 2007 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з одного боку та відповідачем ОСОБА_4 з іншого боку було укладено договір найму житлового приміщення № 4 ( а.с.21).Відповідно до п.1 даного договору строк дії договору складає 6 місяців.

Відповідно до п.п . 4 , п.2 умов договору наймач зобовязаний здати житло по закінчення строку дії договору на протязі 3-ох днів, строк дії договору про найм житлового приміщення № 4 від 15 березня 207 року закінчився 15 вересня 2007 року , однак умови договору відповідачем були порушені.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 47 Конституції України проголошено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним,користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.У свлєй позовній заяві позивачі вказують ,на те, що членами їхньої сімї є ОСОБА_4 н.М., ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_5, а відповідач по справі ОСОБА_4 є наймачем за договором найму житлового приміщення № 4 від 15.03.2007 року

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

З урахуванням рекомендацій, викладених у Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

З огляду на ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.

Згідно положень ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Стаття 158 ЖК України визначає, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Відповідно до ч.1 ст.821 ЦК України, договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Відповідно до ч.1,2 ст.822 ЦК України, у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Якщо наймодавець відмовився від укладення договору на новий строк, але протягом одного року уклав договір найму житла з іншою особою, наймач має право вимагати переведення на нього прав наймача та (або) відшкодування збитків, завданих відмовою укласти з ним договір на новий строк.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, суд приходить до наступних висновків. По-перше, з 15.09.2007 року по сьогодні відповідач проживає у квартирі за адресою: вул. Вокзальна, 14/6 , м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, без будь-яких правових підстав , після спливу 15.09.2007 року терміну, на який було укладено цей Договір , автоматична пролонгація договору не передбачена діючим законодавством України.

Таким чином, відповідач проживає у вказаному житлі без будь-яких правових підстав. При цьому, не слачуючи позивачеві кошти за житлово-комунальні послуги.

Таким чином, суд вважає безпідставними позовні вимоги в частині «розірвання вищевказаного Договору найму житлового приміщення № 4 від 15.03.2007 року », оскільки, цей Договір й так втратив свою юридичну силу, а тому, підстав до його розірвання суд не вбачає.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рекомендації, викладені у Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст.ст. 13, 41, 47, 48 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16 , 821, 822 ЦК України, ст.ст. 150, 155, 158 ЖК УРСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п.10 постанови пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст. 3, 10,11, 15, 60, 88,114, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково .

Виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житла

Усунути перешкоди у користуванні , володінні та розпорядженні ОСОБА_2 і ОСОБА_3 власністю - квартири АДРЕСА_3 шляхом зняття з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_4 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В іншій частини відмовити у задоволені заявлених вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст.229 ЦПК України, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні при його проголошенні у той же строк із дня отримання його копії.

Суддя: В. В. Костенко