Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

Завгородньої І.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства освіти і науки України, заступника міністра освіти і науки України, Тернопільського вищого професійного училища № 4 імені Михайла Паращука про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Міністерства освіти та науки України на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 09 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, заступника Міністра освіти і науки України, Тернопільського вищого професійного училища № 4 імені Михайла Паращука про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що він працював у відповідача за контрактом на посаді директора Тернопільського вищого професійного училища № 4 імені Михайла Паращука з 01 лютого 2013 року. Наказом Міністерства освіти і науки України від 28 березня 2014 року № 127-к його звільнено із займаної посади з 31 березня 2014 року у зв'язку з невиконанням умов контракту (п. 8 ст. 36 КЗпП України). Звільнення вважає незаконним, оскільки умови контракту не порушував і підстав для його звільнення не було. Також звільнення відбулося в період його непрацездатності та про розірвання контракту він не був попереджений за два тижні.

Позивач просив поновити його на посаді директора Тернопільського вищого професійного училища № 4 імені Михайла Паращука, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути з відповідачів моральну шкоду, яка завдана йому незаконним звільненням.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 09 грудня 2014 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_3 з посади директора Тернопільського вищого професійного училища № 4 імені Михайла Паращука за наказом Міністерства освіти і науки України від 28 березня 2014 року № 127-к.

Поновлено ОСОБА_3 на посаду директора Тернопільського вищого професійного училища № 4 імені Михайла Паращука з 01 квітня 2014 року.

Стягнуто з Тернопільського вищого професійного училища № 4 імені Михайла Паращука на користь ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу 48 015 грн 30 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаду директора Тернопільського вищого професійного училища № 4 імені Михайла Паращука.

У касаційній скарзі Міністерство освіти та науки України, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 24 січня 2013 року між позивачем ОСОБА_3 та Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України було укладено контракт, відповідно до якого ОСОБА_3 був призначений на посаду директора (керівника) Тернопільського вищого професійного училища № 4 імені Михайла Паращука строком на два роки з 07 лютого 2013 року по 07 лютого 2015 року.

Згідно з наказом заступника Міністра освіти і науки України від 28 березня 2014 року № 127-к «Про дострокове розірвання контракту з директором Тернопільського вищого професійного училища № 4 ім. М. Паращука ОСОБА_3.» позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач покладені на нього обов'язки належно не виконував, у зв'язку з чим розірвання контракту та звільнення позивача ОСОБА_3 з роботи було правомірним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 був звільнений незаконно та підлягає поновленню на роботі.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами) передбачено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, судді повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті, для його розірвання.

Підпунктами 9 та 21 контракту передбачено обов'язки керівника училища додержання умов колективного договору, статуту навчального закладу та щорічне звітування перед загальними зборами (конференцією) колективу навчального закладу за результатами своєї діяльності на займаній посаді.

Пунктом 27 контракту передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Міністерства, у тому числі за пропозицією управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації, до закінчення терміну дії договору, зокрема через систематичне невиконання або неналежне виконання керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього контрактом.

Із змісту наказу від 28 березня 2014 року № 127-к вбачається, що підставою для звільнення ОСОБА_3 було невиконання ним умов контракту, встановлених підпунктами 9 та 21 пункту 10 розділу «Права та обов'язки сторін» контракту від

24 січня 2013 року.

Згідно з підпунктом 9 контракту керівник зобов'язаний забезпечити додержання умов колективного договору, Статуту навчального закладу.

Підпунктом 21 контракту встановлено, що керівник зобов'язаний забезпечити щорічне звітування перед загальними зборами (конференцією) колективу навчального закладу за результатами своєї діяльності на займаній посаді.

Також з наказу про звільнення вбачається, що підставою для звільнення позивача були подання департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 19 березня 2014 року № 05/1276-06 та рішення експертної кадрової комісії з розгляду питань діяльності керівників навчальних закладів, установ професійно-технічної та позашкільної освіти, що підпорядковані Міністерству освіти і науки України, від 20 березня 2014 року (протокол № 3).

У поданні від 19 березня 2014 року № 05/1276-06 зазначено, що ОСОБА_3 не зумів згуртувати педагогічний колектив на творчу працю, ділові та принципові взаємини, довір'я і взаєморозуміння. У своїй роботі виключив відкриті демократичні принципи управління, громадський контроль та прозорість прийнятих рішень, колегіальну етику управління, що призвело до негативних наслідків. Звільнення 39 працівників та прийняття на роботу 52 працівників викликало масові звернення працівників, профспілкового комітету до різних інстанцій за захистом своїх трудових і соціально-економічних прав. Дії керівника створили морально-психологічну напругу в колективі, а заклад втягнуто у різні судові позови, перевірки тощо. Також зазначено, що небажання налагодити співпрацю із заступниками директора з навчально-виробничої, навчальної роботи, головою профспілкового комітету працівників закладу, постійна конфронтація і зайва переписка, небажання інформувати працівників про розподіл коштів, в тому числі благодійних внесків, призвело до появи в засобах масової інформації негативного відгуку про заклад та його імідж.

Суд апеляційної інстанції правильно виходив з недоведеності того, що ОСОБА_3 без поважних причин не виконувались обов'язки визначені п. 9 контракту, а тому дійшов правильного висновку про відсутність підстав для звільнення позивача з підстав невиконання ним вимог п. 9 контракту.

Згідно з рішенням експертної кадрової комісії з розгляду питань діяльності керівників навчальних закладів, установ професійно-технічної та позашкільної освіти, що підпорядковані Міністерству освіти і науки України, від 20 березня 2014 року № 3 комісією вирішено достроково розірвати з ОСОБА_3 контракт.

Суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що у вказаному рішенні відсутні будь-які дані про порушення ОСОБА_3 зобов'язань передбачених контрактом, що було б підставою для порушення питання про його дострокове розірвання.

Також суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що щорічний звіт був складений ОСОБА_3 та опублікований на сайті училища перед новим навчальним роком - 27 серпня 2013 року, а також звіт був доведений позивачем до трудового колективу на зборах, які відбулись 27 серпня 2013 року, а тому дійшов правильного висновку про відсутність підстав для звільнення позивача з підстав невиконання ним вимог п. 21 контракту.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_3 був звільнений незаконно та підлягає поновленню на роботі.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства освіти та науки України відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

В.А. Нагорняк