Провадження № 2/202/3745/2015
14 вересня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.
при секретарі Журавльов А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки,
У судовому засіданні представник позивача ПАТ «ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції»» позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлена згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ «ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» підлягає задоволенню частково за наступних підстав.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Згідно Правового висновку Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки від 28.05.2015 року поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Відтак установлений Законом України «Про мораторій» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_4.
Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом.
Згідно п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
Позивач у позовній заяві, представник позивача у судовому засіданні не надали суду доказів того, що мешканцям квартири, яка перебуває в іпотеці було направлено письмову вимогу про звільнення цієї квартири та вони у добровільному порядку її не виконують. Тому суд вважає, що вимоги позивача щодо виселення ОСОБА_1 та зняття їх з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України заявлені передчасно та задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача про виселення з квартири інших осіб як зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки, суд вимушений відмовити, оскільки позивачем не надано підтвердження того, що у спірній квартири зареєстровані та проживають інші особи.
Відповідно до ст. 217 ЦПК України звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає зупиненню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягаю стягненню з відповідачів понесені позивачем судові витрати.
Керуючись ст. ст. 263, 526, 1054 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 5, 33, 35, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Правового висновку Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки від 28.05.2015 року, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» задовольнити частково
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1306/252/259 від 15.08.2008 року, що складає 760080,91 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 43,20 кв. м. , житловою площею 13,9 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» з укладанням від імені позивача договору купівлі-продажу з будь-якою третьою особою покупцем за ціною не нижче, встановленої незалежним субєктом оціночної діяльності, а також передати нерухоме майно - однокімнатну квартиру, загальною площею 43,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_1 (АДРЕСА_5, ІПН НОМЕР_1) на праві власності в управління ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» з правом на вчинення дій та отримання у всіх підприємств, установ, організацій, в тому числі й у приватного нотаріуса та міського бюро технічної інвентаризації, документів повязаних з продажем предмету іпотеки, необхідних для здійснення продажу, на умовах безоплатності послуг управителя на строк до реалізації предмета іпотеки для задоволення вимог ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції».
В іншій частині позову відмовити.
Звернення стягнення на предмет іпотеки зупинити на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» судові витрати у розмірі 3441,00 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С.Г. Зосименко