Справа № 265/7113/15-ц
Провадження № 2-о/265/188/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіни А.В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про встановлення факту та визнання внутрішньо переміщенню особою,

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2015 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з заявою про встановлення факту та визнання внутрішньо переміщенню особою, заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради. В обгрунтування заяви зазначив, що він, з 1979 року до початку проведення бойових дій, а саме до 26 лютого 2015 року, разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_1 . З 26 лютого 2015 року по теперішній час, він разом зі своєю дружиною через неможливість подальшого проживання в районі проведення антитерористичної операції, змушений був переїхати в м.Мариуполь в орендовану квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Також зазначив, що він звернувся до Управління соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Однак йому було роз`яснено, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є реєстрація місця проживання на території, де виникли обставини, перелічені у ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Окрім іншого, відзначили, що він зареєстрований в Приморському районі м Маріуполя, який не внесений до переліку населених пунктів, на території яких органи влади не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Встановлення факту проживання в районі проведення антитерористичної операції і переміщення на територію України пов`язував з можливістю отримання статусу внутрішньо переміщеної особи. Посилаючись, зокрема на ст.ст.256, 257 ЦПК України, просив суд встановити факт його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 31 січня 1979 року по теперішній час, визнавши його внутрішньо переміщенню особою з території проведення антитерористичної операції на територію України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .
Заінтересована особа - Управління соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради, подало до суду письмові пояснення, в яких зазначило, що ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя з заявою про встановлення факту проживання в районі проведення антитерористичної операції та переміщення на територію України.
Згідно ст.4 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є реєстрація місця проживання на території, де виникли вищезазначені обставини.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 затверджено Порядок оформлення та видачі довідки про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та району проведення антитерористичної операції. У своїй заяві ОСОБА_1 стверджує, що він проживав у с. Широкіне Новоазовського району Донецької області з 1979 року до 26.02.2015 року, та підтверджує вказаний факт довідкою № 641 від 31.10.2014 року. Однак у довідці вказано, що ОСОБА_1 мешкав у с.Широкине з 1979 року, по який час не вказано. Крім того, заявник зареєстрований у Приморському районі міста Маріуполя по вул. Латишева з 1998 року. Вказані факти ставлять під сумнів твердження ОСОБА_3 про його місце проживання в с. Широкине Новоазовського району.
В судовому засіданні, заявник ОСОБА_1 підтримав заяву та просив її задовольнити. Додатково зазначивши, що фактично проживати у с.Широкине почав у грудні 1979 року.
Представник заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради Борисенко Н.О., що діє на підставі довіреності, підтримала раніше надані письмові пояснення та вважала, що письмові докази проживання заявника у с.Широкине у вказаній період відсутні.
Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він проживав у с.Широкине Новоазовського району з 1992 року. При цьому підтвердив, що заявник ОСОБА_1 разом зі своєю родиною на той час вже проживали у с.Широкине. ОСОБА_1 у вказаному селищі проживав постійно до початку бойових дій.

Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він проживав у с.Широкине Новоазовського району. При цьому також підтвердив, що заявник ОСОБА_1 разом зі своєю родиною проживали у с.Широкине з 1971-1972 року, проживали постійно до початку бойових дій.

Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він проживав у с.Широкине Новоазовського району. При цьому також підтвердив, що заявник ОСОБА_1 разом зі своєю родиною проживали у с.Широкине з 1979 року. ОСОБА_1 у вказаному селищі проживав постійно до початку бойових дій.

Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_7 надав суду показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_6 .

Суд, заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частина 1 ст.29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. А частина 6 цієї статті встановлює, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 проходячи службу в лавах Збройних сил СРСР, а потім Збройних сил України житловою площею з фондів Міністерства оборони України в період з 16.11.1970 року по 20.09.1993 рік не забезпечувався.

Також, з матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 з 20 травня 1998 року був лише зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проте там фактично не проживав. До того ж, з 2004 року в/ч НОМЕР_1 була розформована, а житлові приміщення за адресою частини відсутні.

Крім того, за відомостями адресно-довідкового бюро підрозділу Приморського РВ у м.Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області, місцем проживання ОСОБА_1 є с.Широкине, а місцем реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р, які були прийняті відповідно до закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», с.Широкине Волноваського району Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
В даному випадку, суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 проживав в населеному пункті, на території якого здійснюється антитерористична операція та органи влади не здійснюють свої повноваження, то встановити факт проживання заявника в даному населеному пункті, окрім як в судовому порядку не представляється можливим.

Таким чином, враховуючи надані заявником письмові докази та показання свідків, суд робить висновок, що ОСОБА_1 з грудня 1979 року по 26 лютого 2015 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.16, 29 ЦК України, ст.ст.57, 60, 209, 213-215, 218, 223, 256, 259 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про встановлення факту та визнання внутрішньо переміщенню особою задовольнити частково.

2. Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з грудня 1979 року по 26 лютого 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 .

3. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Щербіна