Справа № 658/703/15-ц
(провадження № 2/658/440/15)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Єйбог І.М.,

при секретарі Садовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, м. Каховка Херсонської області, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення,

встановив:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про виселення.

Вимоги мотивовано тим, що 07 вересня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) та відповідачем був укладений кредитний договір в забезпечення виконання якого також був укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 надав в іпотеку належну йому квартиру. Рішенням Каховського міськрайонного суду від 29 квітня 2014 року задоволено позов Банку та звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу нерухомого майна. Враховуючи норми чинного законодавства України вважає, що всі зареєстровані в спірній квартирі особи повинні бути виселені, оскільки наявність осіб, зареєстрованих в квартирі на яку звертається стягнення негативно відображається на її ціні та є перешкодою Банку у реалізації предмета іпотеки. Окрім цього, вказав на те, що договором іпотеки передбачено, що реєстрація осіб здійснюється лише після отримання письмової згоди від Банку, а тому реєстрація осіб у спірній квартирі є порушенням умов договору відповідачем, що в свою чергу є підставою для захисту прав іпотекодержателя шляхом зняття зареєстрованих осіб з реєстраційного обліку у спірній квартирі. За вказаних обставин просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Жовтнева, б. № 7АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивач на задоволенні вимог наполягав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати до спірних відносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 07 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кошти у сумі 1 600 доларів США строком до 07 вересня 2027 року.

07 вересня 2007 року в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором, між вказаними сторонами був укладений договір іпотеки, за умовами якого відповідач передав в іпотеку банку квартиру за номером три, загальною площею 49,9 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 28,6 кв.м. і знаходиться в м. Каховці Херсонської області по вул. Жовтневій, б. № 7. Вказана квартира належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу ОСОБА_2 31 серпня 2007 року за реєстром № 2874. Як вбачається з договору іпотеки спірна квартира, яка є предметом іпотеки відповідно до умов договору належала на праві власності відповідачу до укладення кредитного договору.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 квітня 2014 року, у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 33 990.14 грн. звернуто стягнення на зазначену вище квартиру. У задоволенні вимог Банку щодо виселення відповідача та інших осіб зареєстрованих в спірній квартирі відмовлено з підстав того, що Банком не надано доказів повідомлення відповідача про добровільне звільнення житлового приміщення, а також відсутності у спірній квартирі зареєстрованих осіб.

22 грудня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив відповідачу письмову вимогу про добровільне звільнення ОСОБА_1 та всіма зареєстрованими особами житлового приміщення за зазначеною адресою у місячний строк з дня отримання цієї вимоги. Письмова вимога отримана відповідачем 24 грудня 2014 року.

Як вбачається з наданої інформації комунальним підприємством «Каховська керуюча компанія» від 10 серпня 2015 року, у квартирі за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Жовтнева, б. № 7АДРЕСА_1 відсутні зареєстровані особи.

Згідно наданої Каховськи РС УДМС України в Херсонській області адресної довідки від 27 березня 2015 року ОСОБА_1 з 17 травня 2000 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 «А»АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст. 47 Конституції України).

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Такі правові висновки зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постановах від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), від 24 червня 2015 року (справа № 6-447цс15), від 01 липня 2015 року (справа №6-875цс15), які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суд розглядає справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин (ст. 214 ЦПК України).

Таким чином суд вбачає, що предметом позову є виселення з квартири як наслідок невиконання рішення суду та умов кредитного договору.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що під час розгляду цивільної справи не знайшли підтвердження обставини викладені позивачем щодо наявності перешкод у реалізації права на іпотечне майно та виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме реєстрації відповідача або інших осіб в спірній квартирі, так саме як і постійного проживання у вказаній квартирі сторонніх осіб, що порушують права Банку. Окрім цього, питання щодо виселення відповідача та інших осіб що зареєстровані в спірній квартирі вирішувалося при постановленні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким Банку в задоволені такої вимоги відмовлено.

Також суд зазначає, що при подачі позовної заяви та розгляду справи по суті позивачем як не надано доказів так і не заявлялося клопотання про витребування судом таких доказів, щодо: фактичного проживання відповідача або інших осіб у спірній квартирі, які перешкоджають реалізації права Банку на продаж квартири; перебування у власності або користуванні відповідача іншого житлового приміщення, яке у разі постановлення рішення про виселення обовязково зазначається в рішенні суду.

За вказаних обставин, заявлені позовні вимоги щодо виселення є необґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову підстави стягувати з відповідача на користь Банку витрати на оплату судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 8, 21, 22, 24, 41, 47, 55, 124 Конституції України,

ст.ст. 12 14, 16, 575, 589 ЦК України,

ст.ст. 9, 109 ЖК України,

ст.ст. 2 11, 15, 57 60, 213 215, 223 ЦПК України,

вирішив:

В задоволені позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Каховський міськрайонний суд Херсонської області.

Суддя І.М. Єйбог