У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», ОСОБА_4, треті особи: публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 - на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на виконання рішення суду за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про звернення стягнення на предмет іпотеки 24 квітня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві) відкрито виконавче провадження, а 5 червня 2013 призначено експерта для оцінки майна, звіт про який отримано 17 червня 2013 року і в якому зазначено, що оцінка майна проведена станом на 17 червня 2012 року. Отже, оцінка майна не відповідає ринковим цінам на час вчинення дій з реалізації майна. 25 листопада 2013 року повторно були проведені другі прилюдні торги з реалізації належної їй трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Переможцем торгів визнана ОСОБА_4, придбавши предмет іпотеки за 601 200 грн. 29 листопада 2013 року ОСОБА_4 на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки отримала свідоцтво про право власності на квартиру та зареєструвала право власності на квартиру.

Позивач зазначала, що прилюдні торги проведені з порушенням вимог законів України: «Про іпотеку», «Про виконавче провадження», «Про оцінку майна, майнових прав на професійну оціночну діяльність в Україні», Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, (далі - Тимчасове положення), оскільки опис та арешт майна не проводився, її жодного разу не повідомляли про проведення торгів, другий учасник торгів гарантійного внеску не вносив, а, отже, участі у торгах не брав, звіт про оцінку майна згідно вимог закону на час проведення торгів не був чинним.

З урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_3 просила визнати прилюдні торги недійсними, визнати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_3 залишені без задоволення. Скасовано вжиті судом заходи забезпечення позову.

У касаційні скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення й направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що повторно другі прилюдні торги проведені відповідно до вимог чинного законодавства, всі боржники були належним чином повідомлені про торги, учасниками торгів були дві особи, які брали участь у торгах, а незначні порушення процедури проведення торгів (строк перенесення) не вплинули на їх результат і права позивачки цим не порушені. Крім того, суд зазначив, що у звіті про оцінку майна наявна описка в даті, на яку визначена вартість майна.

Суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком суду першої інстанції, зазначивши також, що сторони виконавчого провадження в установлений законом строк не оскаржували дії державного виконавця, а тому повторно другі прилюдні торги проведено відповідно до вимог закону.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконання рішення суду за позовом ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9, 24 квітня 2013 року державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження, 5 червня 2013 призначено експерта для оцінки майна, звіт про який отримано 17 червня 2013 року, в якому визначено вартість квартири у сумі 801 553 грн.

Перші прилюдні торги були призначені на 6 вересня 2013 року, проте у зв'язку з відсутністю покупців не відбулися. Другі прилюдні торги були призначені на 7 жовтня 2013 року, проте не проводились, оскільки боржник ОСОБА_5 попросив про відкладення торгів у зв'язку з неотриманням повідомлення про торги.

25 листопада 2013 року були проведені повторно другі прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1. Переможцем торгів визнана ОСОБА_4, яка придбала квартиру за 601 200 грн. 29 листопада 2013 року ОСОБА_4 на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки отримала свідоцтво про право власності на квартиру та зареєструвала право власності на квартиру.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на порушення вимог законодавства при проведенні прилюдних торгів.

Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин, урегульованих ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (закріплених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника) визначений у ст. 16 ЦК України, згідно з п. 2 ч. 2 якої одним із таких способів є визнання правочину недійсним.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

У ч. 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними ст. 58 цього Закону.

Відповідно до чч. 2-4 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію.

У разі, коли сторона виконавчого провадження не реалізувала своє право оскарження звіту суб'єкта оціночної діяльності в передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності і є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті (ч. 5 ст. 58, ч. 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частинами 1 та 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки нерухомого майна та майна, вартість якого перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

За правилами проведення прилюдних торгів спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за експертною оцінкою та інші відомості. Уповноважені особи спеціалізованої організації складають інформаційні картки на кожний лот із зазначенням стартової ціни. При цьому визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності (пункти 2.6, 3.2, 3.4 Тимчасового положення). Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об'єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним, а визначена вартість майна має відповідати ринковим цінам, що діють на день визначення вартості майна.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року № 6-147цс14, від 28 січня 2015 року № 6-227цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд не дав належної правової оцінки доводам позивача про те, що вартість належної їй квартири визначена оцінювачем станом на 17 червня 2012 року, тобто вказана не ринкова ціна на день визначена вартості майна, так як датою оцінки зазначено - 17 червня 2013 року.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд, спростовуючи таке твердження позивачки, формально послався лише на те, що зазначене є опискою у дослідженні вартості майна. Проте належним чином цей недолік в порядку, передбаченому ЦПК України, суд не усунув, оцінювача не допитав, виправити, якщо доведено, що це описка, не запропонував, а фактично сам взяв на себе функції оцінювача майна.

Крім того, за змістом п. 3.11 Тимчасового положення (в редакції, чинній на час проведення торгів) спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Отже, при розгляді питання про дотримання при проведення торгів положень закону апеляційний суд має встановити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

Зазначені порушення порядку проведення прилюдних торгів були доводами позивачки, які залишились належним чином не перевіреними.

При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені.

Отже, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року № 6-143цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Наведений апеляційним судом висновок про те, що допущені порушення при проведенні аукціону не вплинули на його результат, не підтверджений належними та допустимими доказами у справі, та є передчасними.

За таких обставин, коли не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, ухвалене у справі судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик