Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2015 Справа №607/9945/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- при секретарі Гудима Н.І.;

- за участю позивача - ОСОБА_1;

- представника позивача - ОСОБА_2;

- відповідача - ОСОБА_3;

- представника відповідача - ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди заподіяної смертю брата ОСОБА_5, а саме просить стягнути з відповідача на її користь 30000,00 грн. негайно одноразово після вступу рішення в законну силу та 70000,00 грн. впродовж 70 місяців по 1000,00 грн. щомісячно з урахуванням індексу інфляції.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 25.03.2015р. відповідач визнана винною у вчиненні злочину, який стався 23.02.2012р., передбаченого ч. 2 статті 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_5). По кримінальній справі позивач визнана потерпілою від злочину та цивільним позивачем. В межах розгляду кримінальної справи позивач залишила цивільний позов про стягнення 100000,00 грн. моральної шкоди без розгляду, бажаючи спершу встановити вину відповідача, а в подальшому звернутись до суду в порядку цивільного судочинства. При визначенні розміру моральної шкоди виходила з того, що смерть брата настала внаслідок умисних дій з боку відповідача, яка скоїла важкий злочин стосовно її брата, в результаті якого останній загинув; відповідач посягнула на життя та здоров'я брата, як найвищої соціальної цінності; смерть брата негативно відбилась на позивачеві, як рідній сестрі, відповідач позбавила її радощів спілкування з рідним братом на все подальше життя.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях.

Відповідач та її представник заперечили щодо задоволення позову. Вказують на те, що позивач не проживала із померлим братом однією сім'єю, вони жили окремо. ОСОБА_5 протягом багатьох останніх років проживав у сім'ї відповідача. Позивач роками не цікавилась життям брата, а тому відповідач заперечує, що позивачу могла бути нанесена моральна шкода у визначеному позивачем розмірі. Також просять врахувати позитивну характеристику відповідача та наявність у неї на утриманні сина, який навчається на денній формі навчання. Окрім того, усно повідомили, що не заперечують щодо моральної шкоди у розмірі не вище 1000,00 грн.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

У 2004 році ОСОБА_5, на пропозицію родини ОСОБА_6, переїхав з місця постійного проживання, з с. Ішків Козівського району Тернопільської області, до місця постійного проживання сім'ї ОСОБА_6, в АДРЕСА_1. З того часу, ОСОБА_5 постійно проживав в сім'ї ОСОБА_6 та працював у їхньому господарстві, виконуючи при цьому вказівки ОСОБА_3 щодо виконання різних господарських робіт. 23 лютого 2012 року, перебуваючи в будинку родини ОСОБА_6 по АДРЕСА_1, ОСОБА_5 впродовж дня неодноразово вживав алкоголь, в тому числі і той, яким його пригощала ОСОБА_3, внаслідок чого, близько 19 год., перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння із концентрацією етилового спирту в крові - 2,78% та сечі - 3,8% (проміле). Оскільки в такому стані ОСОБА_5 вже не міг виконувати роботу по господарству, між ним та ОСОБА_3 на ґрунті особистих стосунків виникла сварка, в ході якої ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді синців на передпліччях, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_3, під час вказаної сварки, із застосуванням тупих предметів, в тому числі з плоскою обмеженою травмуючою поверхнею, та гострого предмета з властивостями леза і спинки, що відповідає клинку ножа, умисно заподіяла ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді рани правої половини тім'яної ділянки, рани правої ніздрі, садна із тріщиною шкіри на тлі лівої лобно - тім'яної ділянки, синців лівих орбіт, синців вилично-щічної ділянки, садна лівої половини обличчя, крововиливів та двох тріщин слизової оболонки губ, проникаючого ножового поранення лівої половини грудей з ушкодженням правого шлуночка серця, яке супроводжувалося внутрішньогрудною кровотечею та ускладнилося розвитком гострої крововтрати, які у відповідності до висновку експерта №146-129 від 12.04.2012 р. за ступенем тяжкості відносяться: проникаюче поранення грудей, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, до тяжких тілесних ушкоджень, рани тім'яної ділянки та правої ніздрі - до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров'я, садна, тріщини шкіри і слизової оболонки губ, синці - до легких тілесних ушкоджень. Внаслідок отриманого ножового проникаючого поранення лівої половини грудей з ушкодженням правого шлуночка серця, що пройшло крізь м'які тканини грудей, 5-те міжребер'я та хрящову частину 6-го лівого ребра, яке супроводжувалося внутрішньогрудною кровотечею та ускладнилося розвитком гострої крововтрати, ОСОБА_5, впродовж відносно короткого проміжку часу, помер на місці.

Дані обставини встановлені вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 25.03.2015р. по справі №595/552/14-к, яким ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено їй покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю два роки шість місяців. А також, залишено без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 про стягнення з підсудної ОСОБА_3 100000,00 грн. моральної шкоди.

Вищевказаний вирок набрав законної сили.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, підставою звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої ухвалено вирок чи постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Окрім того судом встановлено, що позивач та ОСОБА_5 були рідними сестрою та братом. Дана обставина сторонами не заперечується, а також підтверджується довідкою Ішківської сільської ради Козівського району Тернопільської області.

Згідно довідки ПП «Наш Дім» від 08.09.2015р. за №2963 позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом із нею проживають та зареєстровані дочка ОСОБА_6 і внук ОСОБА_7

Допитані в якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтвердили встановлені у вироку обставини, що померлий ОСОБА_5 спочатку проживав у с. Ішків Козівського району Тернопільської області, а після 2004 року переїхав до місця постійного проживання сім'ї ОСОБА_6, в с. Багатківці Теребовлянського району Тернопільської області, де й проживав до дня смерті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Главою 88 Цивільного кодексу України врегульовано питання відшкодування шкоди.

Згідно ч. 2 статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

При розгляді даної справи судом встановлено, що позивач є рідною сестрою померлого ОСОБА_5, однак не проживала з ним однією сім'єю. Дана обставина встановлена, як у вироку суду, так і з показів свідків, а також не заперечується сторонами.

Таким чином, позивач не входить до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди завданої смертю її брата, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Так як рішення ухвалено не на користь позивача, яка при подачі позову судового збору не сплачувала, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 1168, 1200 Цивільного кодексу України, статтями 4, 10, 11, 60-62, 88, 209, 212-215, 223, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук