19.10.2015 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира в складі:
головуючого - судді Перекупка І.Г.
при секретарі с/з - Ващук Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання 43/100 частин житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 43/200 частин житлового будинку, -
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом в якому зазначила, що під час перебування в шлюбі із відповідачем сторонами у справі була придбане майно - 43/100 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 08 липня 1982 року, який укладений лише на відповідача. Посилаючись на те, що відповідно до вимог Сімейного кодексу України майно, яке було придбано подружжям під час шлюбу, є об'єктом спільної часткової власності просить суд визнати вказану частину житлового будинку по АДРЕСА_1 спільною частковою власністю громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнати за позивачем права власності на 43/200 частин житлового будинку.
В судове засідання 19.10.2015 року сторони не з'явилися.
Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просила позовні вимоги задовольнити, не заперечувала щодо винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини
сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі вимог ст.ст.158, 169, 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 08.07.1982 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори, Таргонська Г.Ф. продала, а ОСОБА_3 придбав 43/100 частин житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 3-4).
Статтею 22 КпШС України, який діяв на час придбання квартири по АДРЕСА_1 та підлягає застосування до спірних правовідносин, передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Так само згідно ст. 16 Закону України "Про власність" в редакції 1996 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.
Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Аналогічні за змістом положення містять норми статтей 60 та 70 Сімейного кодексу України.
Відповідно до положень ст. 112 ЦК УРСР 1963 року розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, визнавши за нею право власності на 43/200 частин житлового будинку по АДРЕСА_1.
З відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2000 грн. 00 коп. відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -
Визнати 43/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 об'єктом спільної часткової власності подружжя.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 43/200 частин житлового будинку по АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 2000 грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив за заявою відповідача поданої протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя І.Г. Перекупка