Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/822/15-ц

Провадження №2/377/344/15

21 серпня 2015 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., при секретарі Ахутіній А.А., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KS50790140 від 26.09.2005 року укладеним між Закритим акціонерним Товариством ОСОБА_1 «ПриватБанк» та ОСОБА_2 у розмірі 3791,92 гривні. Строк дії кредиту по 26.09.2006 року. Станом на 07.07.2015 року відповідач має заборгованість по кредиту у розмірі 35973 гривні 99 копійок, яка складається з наступного: 1423,58 гривень - заборгованість за кредитом; 9353,98 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 23007,19 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 1689,24 гривень - штраф (процентна складова). На обґрунтування позовних вимог надали пакет документів. Крім того просили стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з,явився, до суду надано письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Відповідач в судове засідання не з,явився, до суду надав письмове заперечення, із змісту якого вбачається, що просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки необхідно застосувати строк позовної давності.

В судовому засіданні було встановлено, що з 27.09.2009 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» є правонаступником Закритого акціонерного Товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк».

Відповідно до заяви позичальника № DNH4KS50790140 від 26.09.2005 року між Закритим акціонерним Товариством ОСОБА_1 «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено строковий кредит у розмірі 3791,92 гривні на 12 місяців по 26.09.2006 року, включно, з умовами оплати відсотків за його користування в розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов,язання Позичальника по поверненню кредиту,сплати процентів в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку:щомісяця в період сплати,за який приймається період з «10» по «17» число кожного місяця. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 361,19гривень для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом,відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідно п.5.5.Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту,відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені,штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

З оглянутої цивільної справи №2-н-3/09 вбачається, що 08.01.2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі його представника ОСОБА_3, звернувся до Славутицького міського суду із заявою про видачу судового наказу відносно боржника ОСОБА_2 відповідно до укладеного договору № DNH4KS50790140 від 26.09.2005 року у розмірі 6085,86шривень. 09.01.2009 року Славутицький міський суд Київської області відповідно до вказаної заяви виніс чудовий наказ про стягнення з ОСОБА_2А,, вищезазначеної суми. 19.01.2009 року до суду від ОСОБА_2, було подано заяву про скасування вищезазначеного судового наказу. Ухвалою Славутицького міського суду від 20.01.2009 року судовий наказ від 09.01.2009 року скасовано.

Відповідно до ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. В обґрунтування позовних вимог позивачами надано до суду ксерокопію Договору. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Підтвердженням того, що між сторонами був укладений договір, є сам Договір і Додаток до Договору. Відповідно до ч.3,4 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З наданих документів вбачається, що Договір відповідач укладав 26.09.2005 року. Строк дії даного договору до 26.09.2006 року. Строк позовної давності 5 років ( відповідно до п.5.5.Умов).

Суд вважає, що в даному випадку банк зловживав своїм правом і навмисно затягнув час та нараховував відсотки та розмір пені за договором, по 07.07..2015 року включно не зважаючи, що термін кредитного договору закінчився ще у вересні 2006 року.

Із змісту Кредитного Договору вбачається, що сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк по 26.09.2006 року. Тобто графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як вбачається з розрахунку погашення кредитної заборгованості, наданої Банком разом з позовом, ОСОБА_2, перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом з 20.09.2006 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та інших нарахувань ОСОБА_1 звернувся лише 29.07.2015 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і платежі нараховані після закінчення договору. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Отже як видно з розрахунку погашення кредитної заборгованості наданої позивачем, залишок основної заборгованості та нарахованих процентів позивачем було виявлено вже 27.09.2006 року, то й відповідно вимог ст.ст. 253, 261 ЦК України право вимоги у Банку виникло саме з цього часу, і що свідчить про пропуск позовної давності в даному випадку п,яти років, які обумовлені в Умовах, позивачем, оскільки пред'явлено позов тільки 29.07.2015 року.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, в даному випадку позовна давність встановлена п,ять років. Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В той же час відповідно до Умов, в даному випадку також встановлена позовна давність у п,ять років. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до роз,яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а саме в п.27 даної постанови № 5 від 30.03.2012 року, зазначено, що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. З урахуванням Правової позиції ВСУ у справі №6-116 цс 13 від 06.11.2013року. Аналогічні висновки містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2011 року та від 07 листопада 2012 року.

Отже до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік згідно із ст. 258 ЦК України, який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається за правилами ст. 253 ЦК України з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події (ухвала ВССУ від 07.11.2012р.). В той же час в даному випадку це строк позовної давності повинен обраховуватися у п,ять років. Таким чином, оскільки строк дії кредитного договору закінчився 27.09.2006 року, строк до якого мали нараховуватися відсотки за користування кредитом, пеня та інші нарахування, то відповідно строк по стягненню нарахованої за час дії договору пені та іншого сплив 28.09.2011 року.

Відповідно до вимог ст.10,60 ЦПК України, кожан сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, в даному випадку суд прийшов до висновку що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв,язку з пропуском строку позовної давності оскільки статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. Проте відповідно до статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш порівняно із загальною позовною давністю, наприклад один рік, або п,ять років. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги безпідставні і не підлягають задоволенню, оскільки позивачами пропущено строк позовної давності як основний так і спеціальний.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В даному випадку, оскільки відмовлено в задоволенні позовних вимог, то вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат, а саме сплаченого судового збору також не підлягають задоволенню.

Керуючись ч.1 ст. 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KS50790140 від 26.09.2005 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подачі в 10-дениий строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі але не були присутні при його проголошенні у той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. О. Малишенко