Справа № 201/1583/15-ц
Провадження №2/201/1306/2015
Р І Ш Е Н Н Я

· І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

головуючого судді - Браги А.В.,

при секретарі - Громницькій М.С.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 201/1583/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, Дніпропетровської ради, третя особа, - перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

04 лютого 2015 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив суд визначити додатковий строк для подання ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 на два місяці після набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати, ОСОБА_6 Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно - 4/9 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2, спадкоємцями якого за законом стали чоловік померлої, ОСОБА_2, онук померлої, ОСОБА_5 та позивач. Позивач є сином померлої ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження від 06 грудня 1963 р., а тому відповідно до ст. 1261 ЦК України входить до кола першої черги спадкоємців за законом на майно померлої. За життя заповіту померла не складала. Батько позивача, ОСОБА_2 свою частку спадщини прийняв. Онук спадкодавця, ОСОБА_5 спадщину не прийняв. Прийняття спадщини позивачем у визначений законодавством термін ускладнилося тим, що у жовтні 2005 року позивач виїхав на невизначений термін до Федеративної Республіки Німеччина, де проживає і на теперішній час. Зв'язок позивача з батьками під час проживання за кордоном був ускладнений. Тому, про смерть матері позивач дізнався після спливу шестимісячного терміну і не мав можливості у відповідний строк і належним чином подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Від прийняття спадщини позивач не мав наміру відмовлятися, тому через свого представника звернувся до державної нотаріальної контори. Проте, у прийнятті заяви йому було відмовлено, у зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини. Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений ним з поважних причин, у зв'язку з чим і звернувся до суду з даною позовною заявою про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Представник позивача ОСОБА_1 у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні за наявних в матеріалах справи доказів. Зазначив, що прийняття спадщини позивачем у визначений законодавством термін ускладнилось з причини перебування останнього з 2005 року у Федеративній Республіці Німеччина та відсутності у останнього зв'язку з рідними.

ОСОБА_2 у судове засідання з'явився проти задоволення позовних вимог не заперечував. Обставини, викладені в позові підтвердив у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 у судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував. При цьому зазначив, що він має сумніви щодо відсутності спілкування ОСОБА_4 зі своїми рідними. Також в своїх запереченнях представник відповідача вказав на недоведеність того факту, що в період з 2005 року позивач не приїжджав в Україну та не мав жодного повідомлення про смерть матері протягом тривалого часу. Додатково представник відповідача зазначив, що на території України в м.Дніпропетровську проживає малолітній син позивача, що свідчить про можливість спілкування з рідними останнього.

Представник Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся.

Представник Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання в якому просив дану справу розглядати без участі представника нотаріальної контори.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Вислухавши позицію представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_4, батьком якого є ОСОБА_2, а матір'ю є ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 06 грудня 1963 року (а.с. 5).

В матеріалах справи наявна посвідка на тимчасове проживання позивача у Федеративній Республіці Німеччина м.Берлін № НОМЕР_1 від 27 жовтня 2005 року (а.с. 8).

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 29 червня 2011 року право власності на квартиру за адресою м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_2 зареєстроване на 1/3 частини квартири за ОСОБА_6, на 1/3 частини квартири за ОСОБА_2 та на 1/3 частини квартири за ОСОБА_7 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 (а.с. 10).

Також, в матеріалах справи наявна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, видана державним нотаріусом Кравцовою А.І., якою було відмовлено ОСОБА_5 в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частини квартири АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_7 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року та ОСОБА_6 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 11).

До того ж, в матеріалах справи міститься свідоцтво про право на спадщину за законом відповідно до якого 1/3 частини квартири належить спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, а 1/9 частина квартири належала ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 12).

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 27 вересня 2011 року право власності на 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_2, зареєстроване за ОСОБА_2 (а.с. 13).

Крім того, в матеріалах справи наявна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 лютого 2015 року, якою відмовлено ОСОБА_4 в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на майно яке залишилось після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6, оскільки позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 1270 ЦК України (а.с. 14).

Судом встановлено, що дані спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК України.

Статтею 1270 ЦК України, передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частина 2 цієї статті вказує, що заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1272 ЦК України унормовано, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Пунктом 24 постанови Пленуму ВВС «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні з наступних підстав.

В обґрунтування заявлених вимог, стороною позивача, як на доведення поважної причини пропуску встановленого законодавством строку на прийняття спадщини, було надано до суду копію посвідки про тимчасове проживання ОСОБА_4 у Федеративній Республіці Німеччина м. Берлін № НОМЕР_1 від 27 жовтня 2005 року.

Дослідивши даний документ в контексті спірних правовідносин, суд критично ставиться до даного доказу, як доказу невиїзду позивача за межі Федеративній Республіці Німеччина з 2005 року, оскільки за своєю правовою природою дана посвідка може підтвердити лише право на тимчасове проживання ОСОБА_4 на означеній території та у визначений в ній час.

Також, дана посвідка не може підтвердити факт постійного перебування позивача на території Федеративної Республіки Німеччина та невиїзд останнього до України протягом п'яти років з моменту смерті спадкодавця, матері позивача.

Судом встановлено, що інших доказів на підтвердження факту постійного перебування ОСОБА_4 за кордоном представник позивача не надав, будь-яких клопотань в порядку ст. 133 ЦК України про витребування доказів, у зв'язку з неможливості їх самостійного отримання, зокрема, інформації з Державної прикордонної служби України щодо перетинання кордонів України, не заявляв.

Окрім того, представником позивача в судовому засіданні не були доведені реальні перешкоди у позивача у спілкуванні з родиною. Так стороною позивача не було доведено скрутне матеріальне становище ОСОБА_4, лікування та інші факти, що могли б свідчити про поважність причини пропуску строку на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, якщо такі мали місце.

До того, у судовому засіданні судом також було з'ясовано, що стороною позивача не було зазначено та доведено дату, спосіб дізнання, коли ОСОБА_4 стало достеменно відомо про смерть його матері, що вказує на недоведеність факту дізнання про відкриття спадщини позивачем з пропуском 6 - місячного строку, що вказує на відсутність доведення такого факту та пропуск строку на прийняття спадщини з поважної причини.

Більш того, в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 було повідомлено суд, що з позивачем стосунки не псувалися, на даний момент родина спілкується, зокрема за допомогою мережі Інтернет.

Отже, позивачем не було доведено поважність причини пропуску строку на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а саме не надано відповідних доказів неможливості спілкування з рідними; постійного перебування у Федеративній Республіці Німеччина та необізнаності позивача про смерть своєї матері ОСОБА_6

Аналізуючи встановлені фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи позицію представника позивача, відповідачів та третьої особи, зважаючи на те, що причини пропуску позивачем ОСОБА_4 строку на подачу заяви на прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними та пов'язаними з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 33, 57, 60, 61, 88, 128, 212 - 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, Дніпропетровської міської ради, третя особа, - перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у цивільній справі № 201/1583/15-ц, - відмовити.

Судові витрати у справі, що були понесені при зверненні ОСОБА_4 при зверненні з позовом до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у сумі 243,60 гривень, не відшкодовуються.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя : А.В. Брага