Номер провадження 2/754/4001/15
Справа №754/9005/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

26 жовтня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

за участю секретаря Чернишової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1, про відшкодування шкоди в порядку регресу, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 в порядку регресу матеріальну шкоду у розмірі 928,29 грн., посилаючись на той факт, що саме з вини ОСОБА_1 11.07.2010 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 20.08.2010 року дорожньо-транспортна пригода сталась у зв'язку з порушенням водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху. Оскільки, транспортний засіб «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів № 06-РЛО1-024-00612 від 09.06.2010 року в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», останнім було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 15422,32 грн. Товариству з додатковою відповідальністю «Альфа-Гарант» стало відомо, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 на момент Дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Брокбізнес» відповідно до полісу № ВЕ/3810420 від 22.04.2010 року. Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» направило на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» регресну вимогу. 30.01.2012 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» сплатило на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» грошові кошти в розмірі 13984,03 грн., що дорівнює розміру матеріальної шкоди відповідно до звіту № 09/10-16 від 17.09.2010 року за мінусом франшизи - 510,00 грн. ОСОБА_1 частково сплатив заборгованість у розмірі 540,00 грн., жодних інших грошових коштів на рахунок позивача не надходило. Таким чином, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» вже виконала свій обов'язок щодо відшкодування збитку, за вирахуванням фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу та франшизи та відповідно має право вимагати суму недостатньої до повної компенсації шкоди з відповідача ОСОБА_1

Представник позивача - Борзенкова Ю.М. в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву в якій просила розглядати справу у відсутність представника позивача, позов просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач - ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» не визнав у повному обсязі, зазначив суду, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Брокбізнес», вимоги закону щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку були дотримані. Розмір франшизи ним було сплачено на рахунок позивача у повному розмірі. Зазначив, що позивач мав би оскаржувати дії Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» в частині виплати не в повному обсязі страхового відшкодування.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

За змістом ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон від 01.07.2004, № 1961-IV) страхування відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових прав страхувальника.

Статтею 22 Закону від 01.07.2004, № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що 11.07.2010 року близько 20:00 год. ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Вольво 340» НОМЕР_2 на а/д Фастів-Митниця-Обухів-Ржищів-Канів, порушив правила дорожнього руху та вчинив наїзд на автомобіль «Рено» д.н. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів та порушень п.п. 12.1, 13.1 ПДР Укрїни.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 20.08.2010 року винним в дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань що мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 06-R/01-024-00612 від 09.06.2010 року транспортний засіб «RENAULT Megane» д.н.з. НОМЕР_1, застрахований в товаристві з додатковою відповідальністю «Альфа-Гарант» (а.с.4,5).

Відповідно до Звіту № 09/10-16 від 17.09.2010 року про визначення вартості матеріального збитку, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «RENAULT Megane» д.н.з. НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 14 494,03 грн. грн. (а.с. 9-11).

Матеріальний збиток згідно рахунку-фактури № 10090823 від 08.09.2010 року виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЙ АВТО ХОЛДИНГ» складає 15422,32 грн. (а.с.17).

Згідно заяви про страховий випадок від 12.07.2010 року (а.с. 6), ), рахунку-фактури № 10090823 від 08.09.2010 року (а.с.17), розрахунку суми страхового відшкодування (а.с.18), страхового акту № СТ/10/1182 від 05.10.2010 року (а.с. 19), Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 15422,32 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2725 від 05.10.2010 року (а.с. 20).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 застрахована згідно Полісу № ВЕ/3810420 в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Брокбізнес».

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» зверталося до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» з регресною вимогою № 03/1697 від 16.09.2011 року, про виплату страхового відшкодування в сумі 15422,32 грн. (а.с. 21).

У подальшому Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» сплатило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» страхове відшкодування в сумі 13 984,03 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.23).

Що стосується відшкодування франшизи, то слід зазначити, що 19.03.2015 року ОСОБА_1 було відшкодовано позивачу франшизу в розмірі 510,00 грн. (а.с.26).

Положення щодо добровільного майнового страхування визначені, зокрема, статтею 993 ЦК України та Законом України «Про страхування».

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положенні містить також стаття 23 Закону України «Про страхування».

Відповідно до п. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Якщо страхувальник або вигодонабувач одержали частину суми збитку від третьої особи, відповідальної за заподіяний збиток, до пред'явлення страховиком права регресної вимоги до винуватця настання страхової події, страховик сплачує лише різницю між сумою, яка підлягає оплаті на умовах страхування та сумою, отриманою від третьої особи, або страхувальник повертає частину раніше виплаченого страхового відшкодування страховій компанії.

Ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки на підставі вказаних положень законодавства Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» виплатило потерпілому суму страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту у розмірі 15422,32 грн., то вказана страхова компанія отримала право вимоги на цю суму до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до ОСОБА_1

За правилом п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну майну третьої особи відповідно лімітів відповідальності страховика, за виключенням франшизи, за ст.12 цього Закону.

Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як зазначено вище, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 застрахована згідно Полісу № ВЕ/3810420 в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Брокбізнес».

Саме тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» попередньо звернулася до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» з регресною вимогою про виплату страхового відшкодування в розмірі 15422,32 грн.

30.01.2012 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» виплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» страхове відшкодування в розмірі 13984,03 грн. з вирахуванням франшизи та коефіцієнта фізичного зносу.

Заявляючи питання про відшкодування різниці в сумі 928,29 грн. з винного в дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_1, позивач також посилається на норму статті 1194 ЦК, оскільки страховою компанією останнього відмовлено у відшкодуванні вказаної різниці.

Проте, таку позицію позивача суд вважає помилковою, оскільки за ст. 1194 ЦК відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки є субсідіарною і настає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для відшкодування завданої шкоди. Питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. У разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик.

В даному випадку позивачем вже використано право самостійного звернення до самого страховика про стягнення вказаної різниці, позивач погодився з виплатою і саме в такому розмірі і таке рішення не оскаржував.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» матеріальної шкоди в розмірі 928,29 грн. до задоволення не підлягають.

Судові витрати позивачу не відшкодовуються оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 979, 993, 1191, 1194 ЦК України, Законом України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 179, 209, 121-215, 218, 223, 226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1, про відшкодування шкоди в порядку регресу, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі та не були присутні під час його проголошення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 30.10.2015 року.

Суддя Н.Г.Таран