Справа № 189/4/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.01.2015 року Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, вказавши в позовній заяві, що 09.11.1985 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, та на даний час між ними виник спір про майно. Шлюбний договір або інші правочини про поділ майна між сторонами не укладались. У період шлюбу, а саме: в 2012 році між сторонами за рахунок спільних коштів було побудовано житловий будинок який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На побудову будинку сторони витратили 100 000 грн. Позивачу та відповідачці не вдається поділити спірне майно у позасудовому порядку, в зв'язку з чим, ОСОБА_1 просить суд позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явилися, направивши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Позивач позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити.

Відповідачка позов визнала в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 09.11.1985 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 09.11.1985 року, який зареєстрований виконкомом Катеринівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області, актовий запис №18. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.4).

З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що ОСОБА_2 являється власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 (а. с. 8-11).

Як вбачається з копії рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2014 року, було визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини та самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Беручи до уваги, що житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 побудований позивачем та відповідачкою саме у період шлюбу, що випливає із матеріалів справи, суд вважає, що дане майно є спільною власністю сторін у справі, частки у котрій є рівними, оскільки іншого судом не встановлено.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 69, 70, 71 СК України, п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділити спільного майна подружжя", п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст.ст. 88, 209, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Виділити та визнати право власності за ОСОБА_1 на ? житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: А-1, А-2 - житловий будинок; Б-1 - сарай; №1 - огорожа; № 3 - бруківка.

Виділити та визнати право власності за ОСОБА_2 на ? житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: А-1, А-2 - житловий будинок; Б-1 - сарай; №1 - огорожа; №3 - бруківка.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.С. Пустовар

З