№ 207/2120/15-ц
№ 2/207/1083/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року м. Дніпродзержинськ

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Плохій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В :

21 травня 2015 року позивач звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову позивачем зазначено, що 26.07.2007 року первинний кредитор ТОВ ПростоФінанс та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 0, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 19390 грн., а позичальник повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, неустойки та інші передбачені договором та додатком № 1 до нього платежі. 18.05.2012 року між ТОВ ПростоФінанс та позивачем укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким відступлено позивачу право вимоги за кредитним договором № 0. Відповідно до умов кредитного договору та договору відступлення позивач вправі вимагати дострокового повернення кредиту у разі неналежного виконання або невиконання умов договору відповідачем. В результаті порушення умов договору відповідачем станом на 10.04.2015 року існує заборгованість за кредитом в сумі 19390 грн., по відсоткам 6052 грн. 22 коп., заборгованість за комісією 30252 грн. 22 коп., що підтверджено розрхунком боргу, а також відповідно до ст. 550 ЦК України нараховано неустойку (штраф) у розмірі 6712 грн. 04 коп., тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Відповідачка ОСОБА_1 не визнала заявлений позов згідно письмового відгуку, підтриманого нею у судовому засіданні; відповідачка та її представник ОСОБА_2 просили суд відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності до вимог позивача. В обгрунтування клопотання відповідачка зазначила, що кредитний договір між нею та кредитором укладений 26.07.2007 року, згідно його розділу А набирає чинності з моменту підписання сторонами; згідно п.п. 2.2. кінцевим терміном повернення кредиту є дата останнього платежу за кредитом, вказана у зазначному розділі договору. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин , строк пред`явлення кредитором вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Посилання позивача на п.6.1 кредитного договору, за яким строк дії договору встановлений до повного повернення позичальником заборгованості та до повного виконання зобов'язань за договором не може бути прийнятий до уваги, оскільки не відповідає п.п. 24, 31 вказаної постанови, згідно якої сама по собі умова договору про дію до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як встановлення строку дії поруки, оскільки не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Посилається на п.7 ч.13 ст. 1 Закону України Про захист прав споживачів, згідно якої у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у звязку з чим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Також зазначила, що договором кредиту не передбачалось стягнення будь-яких штрафів за порушення строків його повернення, у той же час позивачем заявлена вимога про стягнення такого штрафу в сумі 6712 грн. 04 коп. більше ніж через 6 років з дня виникнення права на таке стягнення, навіть якщо б воно існувало. просить застосувати строк позовної давності, встановлений ст. ст. 257, 258 ЦК України до вимог позивача та у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно письмового клопотання відповідачки вона просила суд закінчити судовий розгляд без її участі, доводи, викладені у письмовому відгукі, підтримує.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав заявлений позов з підстав, викладених у позовній заяві; в подальшому заявив письмово клопотання щодо закінчення судового розгляду у його відсутність, позов підтримує повністю, вважає доводи, викладені відповідачкою у письмовому відзиві на позов необгрунтованими, оскільки у 2013 році нею здійснювались платежі, а тому строк позовної давності перервано.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи встановлено, що 26.07.2007 року первинний кредитор ТОВ ПростоФінанс та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 0 (л.с.6, 7, 8) на придбання відповідачкою споживчих товарів оздоблювальних матеріалів (напольне покриття), відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 19390 грн., а позичальник повертати кредит, щомісячна комісія за управління кредитом 2, 69%, річна процентна ставка 8%, щомісячний платіж 1398 грн. 55 коп. згідно договору та додатку № 1 до нього (л.с.9), у випадку невиконання умов договору щодо внесення платежів кредитодавець має право на застосування стягнення неустойки у вигляді 20% від повної суми щомісячного платежу, зобов'язання по сплаті якого порушено, розділ 5 договору (л.с.8).

В обгрунтування позову позивачем зазначено, що 18.05.2012 року між ТОВ ПростоФінанс та позивачем укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким відступлено позивачу право вимоги за кредитним договором № 0 (л.с.13-17). Відповідно до умов кредитного договору та договору відступлення позивач вимагає дострокового повернення кредиту, оскільки в результаті порушення умов договору відповідачем станом на 10.04.2015 року існує заборгованість за кредитом в сумі 19390 грн., по відсоткам 6052 грн. 22 коп., заборгованість за комісією 30252 грн. 22 коп., що підтверджено розрхунком боргу, а також відповідно до ст. 550 ЦК України нараховано неустойку (штраф) у розмірі 6712 грн. 04 коп.

Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; згідно ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.13 ст. 1 Закону України Про захист прав споживачів, згідно якої у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у звязку з чим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

З матеріалів справи не вбачається, що позичальник ОСОБА_1 була повідомлена про заміну кредитора у зобов'язанні, яке відбулося 18.05.2012 року, адже вимогу про досудове врегулювання спору на її адресу новим кредитором було направлено лише 15.04.2015 року (л.с.28), тому твердження позивача про переривання строку позовної давності шляхом внесення відповідачкою у 2013 році платежів у вигляді 1 грн. 05.03.2013 року (л.с.26) суд не вважає достовірним доказом переривання строку загальної позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, тривалістю у три роки, оскільки відсутні будь-які докази внесення даного платежу саме відповідачкою, котра стверджує, що жодних платежів на користь даного кредитора не робила взагалі, даних про повідомлення їй про заміну кредитора на час внесення даного платежу у справі немає.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 257, 509, 512-516, 526, 530, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.Ю. Погребняк