Справа № 186/1524/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої - судді Янжули С. А.

при секретарі: Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Служба у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

13 жовтня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2, треті особи Служба у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем підтримувала сімейні відносини, проживали однією сім'єю певний період свого життя. Від цих відносин в них 04 грудня 2006 року народилася донька ОСОБА_4. Відповідач не визнав дитину своєю донькою, але за рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області було встановлено його батьківство та внесено до актового запису про народження дитини відомості про нього, як батька дитини.

Ще до народження доньки, коли вона була на четвертому місяці вагітності, відповідач з власної ініціативи розірвав з нею відносини, в результаті чого вони припинили спільне проживання та будь-які інші відносини. Відповідачу було добре відомо про її вагітність, але це не змінило його рішення про розірвання відносин із нею.

Весь послідуючий період вагітності до народження дитини відповідач не цікавився її станом та станом їх майбутньої дитини. Після народження доньки його відношення до них не змінилося. З полового будинку він їх не забирав та подальшою долею не цікавився. Навіть після встановлення в судовому порядку його батьківства, він не змінив своє ставлення до дитини. Відповідач жодного разу не бачився з дитиною, не спілкувався з нею, не брав участі у її вихованні, постійно ухилявся від надання матеріальної допомоги на її утримання.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2008 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) до повноліття дитини, але відповідач постійно ухилявся від їх сплати, змінював місце роботи, тому має борг зі сплати аліментів в розмірі, приблизно, 5 000,00 гривень.

Починаючи з весни 2007 року вона підтримує сімейні відносини з ОСОБА_3, проживають разом, створили спільний сімейний бюджет, спільно ведуть господарство. 19 липня 2011 року вони зареєстрували шлюб офіційно. З 2007 року ОСОБА_3 проживає з позивачкою, спілкується з дитиною, вона вважає його своїм батьком, він про неї піклується, утримує, дбає про її здоров'я та добробут та хоче її удочерити. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки.

Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виключити відомості про батьківство відповідача з актового запису №90 від 14 грудня 2006 року про народження доньки, внесеного відділом реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області.

Позивачка в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовними вимогами згідний, не заперечує проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, до уваги взяти висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, виданий ними, позов підтримує, просить його задовільнити.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Обов'язок надати докази на підтвердження вимог і заперечень законом покладено на сторони (ст. 60 ЦПК України).

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд роз'яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Копією повторного свідоцтва про народження І-КИ № 212099 від 11 грудня 2008 року підтверджується, що батьками малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2007 року ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_4, яка народилася 04 грудня 2006 року в смт.Петропавлівка, Дніпропетровської області та стягнуто з нього аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 лютого 2007 року і до повноліття дитини або зміни матеріального чи іншого положення сторін.

Заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01 січня 2015 року становить 1 525,44 гривень.

Характеристикою від 16 вересня 2015 року та довідкою від 16 січня 2015 року підтверджується, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчається в 3 класі Петропавлівської ЗОШ №1. Батьки дитини: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 приділяють значну увагу навчанню та вихованню доньки. Рідний батько дитини ОСОБА_2 за період навчання дитини у школі жодного разу не з'являвся до школи, не цікавився вихованням та навчанням дитини.

Довідкою дитячого садку №3 смт.Петропавлівка підтверджується, що батько ОСОБА_4 - ОСОБА_2 до дитячого садку, який відвідувала його донька, жодного разу за період з 2010-2013 років не приходив і не цікавився вихованням дитини.

Висновком Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області підтверджується, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зважаючи на те, що він ухиляється від виконання батьківських обов'язків. 20 серпня 2015 року відповідач ОСОБА_2 на ім'я голови райдержадміністрації подав заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, так як він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню та утриманню дитини. Також необхідно стягти з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір по справі в розмірі 487,20 гривень, на підставі ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 212 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165, 166, 182, 183 СК України, - суд

В И Р І Ш И В :

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виключити відомості про батьківство ОСОБА_2, з актового запису №90 від 14 грудня 2006 року про народження 04 грудня 2006 року ОСОБА_4, внесеного відділом реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції в Дніпропетровській області.

Стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А.Янжула