АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2161/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 41 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 15 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до прокурорів Христинівського району Черкаської області: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, працівників Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області: ОСОБА_10, ОСОБА_11 про захист честі гідності та ділової репутації, стягнення матеріальної та моральної шкоди нанесеної органом досудового слідства, -

в с т а н о в и л а :

23 лютого 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.03.2010 році він надав ОСОБА_12 позику в сумі 18400 грн. Коли боржник не повернув позичені кошти позивач звернувся із заявою до правоохоронних органів.

Постановою Христинівським РВ УМВС України в Черкаській області від 18.04.2011 року відмовлено в порушенні кримінальної справи.

В цей же час позивач звернувся до Гайсинського районного суду Вінницької області із позовом до боржника про стягнення коштів за договором позики.

14 серпня 2013 року позов ОСОБА_6 задоволено. Рішення оскаржувалося до апеляційного суду та залишено в силі.

Слідчий, не перевіривши докази, факти, з посиланням на наявність оригіналу розписки, 24.11.1014 року знову закрив кримінальне провадження, на підставі якого ОСОБА_12 подав заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Вважає, що слідчі, прокурори, використовуючи та поширюючи неправдиву інформацію про виплату позики в 19-ти постановах про відмову в порушенні кримінальної справ та про закриття кримінального провадження, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, вчинили дії, що призвели до тяжких вимушених змін в житті останнього, їх тривалості і необхідності відновлення.

Позивач вказує на те, що негативна, неправдива інформація поширена слідчими та прокурорами в постановах - це є приниженням честі та гідності, також дані факти негативно впливали на рішення судів, які ОСОБА_6 змушений оскаржувати, терпіти глибокі душевні страждання та нести значні матеріальні та моральні збитки.

Тому просить суд: стягнути із прокуратури Христинівського району Черкаської області та Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області моральну шкоду в сумі 57 196 грн., матеріальну шкоду в сумі 4 867 грн. та судові витрати.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 про захист честі гідності та ділової репутації, стягнення матеріальної та моральної шкоди, нанесеної органом досудового слідства, відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, визнаючи рішення суду незаконним та постановленим з порушенням діючого законодавства, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги про захист честі гідності та ділової репутації, стягнення матеріальної та моральної шкоди нанесеної органом досудового слідства задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріалами справи і в ході судового розгляду не доведено факт порушення прав чи інтересів позивача. Сам ОСОБА_6 в судовому засіданні також не зміг довести наявність порушеного його права та не навів підстав для відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту субєктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст.16 ЦК України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи. честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року N 1 (далі Постанова від27.02.2009 року №1) поняття "честь" та "гідність" дається в такому визначенні: "Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків".

Негативною вважається інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.

В ст. 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної особи є: недоторканними; фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Частиною 3 ст. 277 ЦК закріплено презумпцію, згідно з якою вважається, що якщо про особу поширено негативну інформацію, то така інформація є недостовірною.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширені відомості не відповідають дійсності, покладається на відповідача.

Відповідно до постанови 27.02.2009 N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно ч. 2 ст. 30 ЗУ "Про інформацію", якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_6, звертаючись із позовом до посадових осіб прокуратури Христинівського району та Христинівського РВ УМВС, не довів факту порушення його честі, гідності та ділової репутації, оскільки в заяві не міститься відомостей про те, хто із відповідачів поширив недостовірну інформацію, яким чином та в чому полягає неправдивість такої інформації.

Щодо твердження позивача про те, що слідчим Шевчуком О.В. та прокурором Менчинським С.В. при прийняті рішення про закриття кримінального провадження не перевірені покази свідків ОСОБА_13, ОСОБА_12 не можуть бути підставою для задоволення даного позову, так як в даному випадку, позивач фактично не погоджується з діями службових осіб при виконанні ними своїх обовязків, які також можуть оскаржувати ся, відповідно до норм кримінально-процесуального законодавства.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачем у випадку поширення недостовірної інформації, яку подає посадова особа чи службова особа при виконанні своїх службових (посадових) обовязків, може бути юридична особа, в якій ці посадовці працюють. Позивач ОСОБА_6 позовні вимоги предявив до прокурора району ОСОБА_7, в.о. прокурора Школьної А.В., прокурора прокуратури ОСОБА_9, начальника РВ УМВС ОСОБА_10, заступника начальника СВ Христинівського РВ УМВС ОСОБА_11, які не є належними відповідачами у даній справі, а повинні бути залучені як треті особи.

Разом з тим, в п.17 Постанови від 27.02.2009 року №1 розяснено, у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз і ін., для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Як вказує позивач у своїй заяві, що він скористався таким правом оскарження постанов органів досудового слідства та дій посадових осіб, по яких проводилися неодноразові перевірки, та кримінальне провадження було закрите.

І хоча позивач не ставить питання про спростування інформації, яка міститься у постановах слідчих про відмову в порушенні кримінальної справи та про закриття кримінального провадження, разом з тим зазначає, що інформація в них є недостовірною та неправдивою, так як в них зазначено, що він, позивач, отримав борг, а тепер шантажує «чесну» людину. А тому, негативна та неправдива інформація є приниженням його честі , гідності та негативно впливає на рішення судів.

Оскільки позивачем не доводиться, що взагалі така інформація, крім нього самого при зверненнях до органів прокуратури, в т.ч. Генеральної прокуратури, що не є поширенням, ніким із зазначених осіб не поширювалася, вона не визнана неправдивою, оскільки відсутні дані про скасування постанов слідчих про закриття кримінального провадження у справі, тому і вимоги його щодо відшкодування будь-якої шкоди, не підлягають до задоволення.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачі на його користь моральної шкоди, то судом ухвалено також вірне рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як розяснено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. N 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. N 5), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В силу положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідачі, які, як зазначає позивач, полягали у поширенні щодо нього недостовірної інформації, завдано йому моральної шкоди, суду також не надано.

Тому, колегія суддів вважає, що з названих вище підстав суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про захист честі гідності та ділової репутації, стягнення матеріальної та моральної шкоди нанесеної органом досудового слідства, оскільки на позивача покладений обовязок довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, що ним зроблено не було.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 15 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до прокурорів Христинівського району Черкаської області ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, працівників Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_10, ОСОБА_11 про захист честі гідності та ділової репутації, стягнення матеріальної та моральної шкоди нанесеної органом досудового слідства залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :