Ухвала

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Шулікою Аліною Володимирівною, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 30 травня 2008 року між банком і ОСОБА_4 укладено кредитний договір (без номеру), за яким останній отримав 2 500 грн кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2011 року з відповідача стягнуто заборгованість у розмірі 5 334, 97 грн, з яких 2 467, 74 грн за тілом кредиту, 2 867, 23 грн за процентами та 266, 75 грн. штрафу.

Посилаючись на порушення відповідачем кредитних зобов'язань та виникнення станом на 30 червня 2014 року заборгованості, банк просив стягнути 7 403, 47 грн заборгованості за процентами, як різницю між загальним кредитним боргом відповідача станом на 30 червня 2014 року 12738,44 грн. та суми, стягнутої судовим рішенням.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, визнано недійсним кредитний договір про відкриття карткового рахунку б/н від 30 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк». У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 витрати на проведення судової експертизи у розмірі 1 771,20 грн, судовий збір в розмірі 243,60 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України та відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України він є недійсним.

Судом встановлено, що 30 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та від імені ОСОБА_4 укладено кредитний договір на отримання кредиту у розмірі 2 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 9).

Згідно експертного висновку № 1477 судово-почеркознавчої експертизи від 4 березня 2015 року рукописні записи «ОСОБА_4», «30.05.08» та підпис від імені ОСОБА_4 у графі «підпис» у заяві на отримання кредитної картки виконано не самим ОСОБА_4, а іншою особою (а. с. 99-105).

Статтею 203 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним тощо.

Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843246/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843244/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. За ст. 1055 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844147/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, кредитний договір повинен бути укладений між сторонами в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що кредитний договір від 30 травня 2008 року не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України щодо волевиявлення учасника правочину та відповідності його внутрішній волі. Недійсна угода не породжує будь-яких зобов'язань, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення частково позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору та відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2015 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Шулікою Аліною Володимирівною, відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова

Ю.Г. Іваненко