№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2287/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Двниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_3

третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 7 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Центральна експертно-кваліфікаційна комісія при Міністерстві юстиції України про визнання недійсним та анулювання висновку експерта, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Центральна експертно-кваліфікаційна комісія при Міністерстві юстиції України про визнання недійсним висновку експерта, в якому просив анулювати висновок експерта та клопотати перед Центральною експертно-кваліфікаційною комісією при Міністерстві юстиції України про позбавлення ОСОБА_5 кваліфікації судового експерта.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м.Києва від 7 листопада 2014 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Центральна експертно-кваліфікаційна комісія при Міністерстві юстиції України про визнання недійсним висновку експерта.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу в зв'язку з тим, що така є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи та неправильно оцінив докази. Просив ухвалити рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В судове засідання не з'явилася відповідач, яка була у встановленому законом порядку повідомлена про день та час розгляду справи, в своїх запереченнях повідомила про неможливість явки до суду в зв'язку з декретною відпусткою, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у її відсутність згідно вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник третьої особи заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України та роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або Господарським процесуальним кодексом України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Як убачається з матеріалів справи фактично предметом даного спору є визнання недійсним висновку експерта від 4 квітня 2014 року за № 430/14-42 за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи, призначеної ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 6 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Відмовляючи у відкритті провадження у вказаній справі, суд першої інстанції правомірно керувався положеннями п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, відповідно до якої, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Згідно пункту 6 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», якщо докази у справі зібрані в порядку, передбаченому ст.ст. 132, 133, 140 і ч. 4 ст. 191 ЦПК України, суд може обґрунтувати ними рішення лише за умови, якщо вони були ним оголошені в судовому засіданні, пред'явлені для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, та дослідженні в сукупності з іншими доказами. При ухваленні рішення суд, відповідно до ст. 212 ЦПК України, оцінює докази з урахуванням вимог ст.ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість.

У відповідності до п. 11 вказаного Пленуму Верховного Суду України, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, висновок експерта є доказом у справі, якій оцінюється судом на підставі ст. 212 ЦПК України, а тому не може бути оскаржений в загальному порядку визначеному цивільним законодавством України.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст.16 ЦК України.

Обраний же позивачем ОСОБА_3 спосіб захисту не спрямований на захист самого права, оскільки висновок експерта є доказом у справі про поділ майна подружжя, що розглядалася в іншому провадженні, а тому оскаржуючи зазначений висновок, який є предметом позову у даній справі не захищає його порушені права на майно, яке вважає спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з ч.3 ст.16 К України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В даному випадку законом не передбачено іншого способу захисту цивільного права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала Дарницького районного суду м.Києва постановлена з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 7 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: