Справа № 199/2667/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2015 року м. Дніпропетровська

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

Головуючий-суддя Богун О.О.

При секретарі Хлус Ю.А.

За участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що 17 січня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «АСТРА БАНК», в особі спеціаліста бек-офісу відділення №4 АТ «АСТРА БАНК» ОСОБА_4, з однієї сторони, позивачем, ОСОБА_3, надалі «Поручитель», з другої сторони, та ОСОБА_2, іменованим «Позичальник», з третьої сторони, був укладений договір поруки №79004/П, згідно до умов якого позивач поручилась за виконання позичальником зобов'язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, наданих банком у вигляді кредиту відповідно до умов зазначеного Договору, сплати відсотків та інших встановлених платежів за користування кредитом.

Відповідно до п.1.2 Договору сторони встановили, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед ОСОБА_5 відповідати по зобов'язанням Позичальника , які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі, в строки та на умовах, обумовлених кредитним договором, а Позичальник зобов'язується перед ОСОБА_5 повернути кредитні кошти, шляхом щомісячної сплати суми кредиту згідно графіку погашення суми кредиту по Кредитному договору, щомісячної сплати процентів за користування кредитом в розмірі 20,9 % річних, щомісячної сплати комісійної винагороди за невикористаний кредитний ліміт в розмірі 0,0137% від суми невикористаного кредитного ліміту за день, а також штрафів та пені, в строки на умовах, обумовлених Договором.

Згідно до розділу 2 Договору - "Обов'язки сторін", у п.2.1. зазначено, що у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобов'язань по Договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед ОСОБА_5 нарівні з Позичальником за кредитним договором. ОСОБА_5 право вимагати виконання зобов'язань за Кредитним договором як від Позичальника, так і від Поручителя, так і від них обох одночасно.

У п.2.2. Договору сторони встановили, що Поручитель, після виконання взятих на себе зобов'язань по цьому Договору набуває всіх прав ОСОБА_5 в частині виконаних ним зобов'язань.

З метою забезпечення виконань зобов'язань за вказаним Кредитним договором, 17 січня 2011 року між ОСОБА_5 та Позичальником був укладений іпотечний договір №79004/3 згідно до умов якого та Закону України «Про іпотеку» в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1.

Наприкінці вересня початку жовтня 2014 року позивач отримала досудову вимогу банку, в якій зазначалося, що Позичальник не виконує зобовязання за кредитним договором внаслідок чого станом на 28.08.2014 наявна прострочена заборгованість у розмірі 93843,76 грн. Враховуючи наведене, АТ «Дельта Банк», який на підставі договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами від 02.12.2013 року, набув зазначених прав, вимагає розглянути претензію в строки передбачені законодавством та Договором, та сплатити прострочену поточну заборгованість.

У разі незадоволення цієї претензії, як зазначено в вимозі, Банк буде вимушений захищати свої права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або звернення до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за Кредитним договором, яка станом на 28.08.2014 року становить 164753,76 грн.

До цього часу про те, що Позичальник порушує умови Договору позивачу відомо не було, оскільки Позичальник запевняв, що все гаразд. Позивачу стало відомо, що Позичальник також отримав досудову вимогу ОСОБА_5, а до цього часу з ним вже проводились перемови щодо погашення простроченої заборгованості. Позичальник запевняв, що найближчим часом погасить борг, проте так і не виконав своїх обіцянок.

Позивачу також стало відомо, що Позичальник - колишній чоловік позивача, має й інші прострочені боргові зобов'язання, існування яких скривав від неї.

Квартира АДРЕСА_2 була придбана за час зареєстрованого між сторонами шлюбу. В ній зареєстровані та фактично проживала позивач разом з дітьми та відповідач. Тому, з метою уникнення шкідливих наслідків та у виконання умов Договору позивач була змушена звертатися до ОСОБА_5 з заявою про надання строку для погашення нею заборгованості та зменшення суми боргу і 31 жовтня 2014 року сплатити борг за Позичальника у сумі 150500,00 грн, доказом чого є квитанція №89100035 та довідка тимчасової адміністрації №05-2887947 від 13.03.2015 року.

У зв'язку із тим, що вказану суму грошей для погашення кредиту позивачка терміново взяла в борг за договором позики, яку слід повернути. 29.01.2015 позивач звернулась з Вимогою поручителя до боржника - відповідача по справі, яку він отримав 03.02.2015. Проте до теперішнього часу відповідач відмовляється добровільно сплатити суму боргу.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 150500,00 грн. та 1505,00 грн. судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував, підтримавши письмові заперечення на позов наявні в матеріалах справи.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.11.2002, який рішенням суду від 16.07.2014 був розірваний. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідачем ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» 17 січня 2011 року був укладений кредитний договір №79004, відповідно до якого відповідачу надано кредит.

17 січня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «АСТРА БАНК», в особі спеціаліста бек-офісу відділення №4 АТ «АСТРА БАНК» ОСОБА_4, з однієї сторони, позивачем, ОСОБА_3, надалі «Поручитель», з другої сторони, та ОСОБА_2, іменованим «Позичальник», з третьої сторони, був укладений договір поруки №79004/П, згідно до умов якого позивач поручилась за виконання Позичальником зобов'язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, наданих банком у вигляді кредиту відповідно до умов зазначеного Договору, сплати відсотків та інших встановлених платежів за користування кредитом.

Відповідно до п.1.2 Договору Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед ОСОБА_5 відповідати по зобов'язанням Позичальника, які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі, в строки та на умовах, обумовлених кредитним договором, а Позичальник зобов'язується перед ОСОБА_5 повернути кредитні кошти , шляхом щомісячної сплати суми кредиту згідно графіку погашення суми кредиту по Кредитному договору, щомісячної сплати процентів за користування кредитом в розмірі 20,9 % річних, щомісячної сплати комісійної винагороди за невикористаний кредитний ліміт в розмірі 0,0137% від суми невикористаного кредитного ліміту за день, а також штрафів та пені, в строки на умовах, обумовлених Договором.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

З метою забезпечення виконань зобов'язань за вказаним Кредитним договором 17 січня 2011 року між банком та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір №79004/3, відповідно до умов якого в іпотеку банку була передана квартира АДРЕСА_3.

11 вересня 2014 року ОСОБА_3 від АТ «Дельта Банк», який є правонаступником ПАТ «Астра Банк», згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 02.12.2013, отримала Досудову вимоги про сплату простроченої (поточної) заборгованості за кредитним договором у розмірі 164753,76 грн. (а.с.9).

На звернення ОСОБА_3 до АТ «Дельта Банк» про списання частини заборгованості по вказаному Кредитному договору, позивач отримала відповідь від 25 вересня 2014 року за Вих. №05-2415415 про зменшення суми заборгованості до 150 500,00 грн. (а.с.12).

З метою врегулювання спірних правовідносин з банком, позивачем була сплачена сума заборгованості, згідно договору №79004 від 17.01.2011 у розмірі 150 500,00 грн., що підтверджується наданою квитанцією № 89100035 від 31 жовтня 2014 року та довідкою тимчасової адміністрації від 13.03.2015 Вих.№ 05-2887947 (а.с.10-11).

29 січня 2015 року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_2 була направлено Вимога поручителя, в якій позивач просила виплатити їй суму боргу у розмірі 150 500,00 грн., відповідно до договору поруки №79004/П від 17.01.2011 протягом пяти банківських днів з моменту отримання вказаної вимоги. Однак відповідачем дана вимога не виконана.

Згідно до ч.2 ст.556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. А частиною 1 цієї статті передбачено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

ч. 2 ст. 73 СК України Застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Оскільки правочин було здійснено в інтересах подружжя тому що квартиру рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя були задоволені та визнано майно до якого входила квартира на придбання якої укладався відповідний договір - набуте в період шлюбу спільною сумісною власністю подружжя. Та розподілене спільне майно між подружжям в рівних частках. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року залишено без змін.

Таким чиному у позивача виникла солідарна відповідальність з відповідачем перед банком за договором. Оскільки за позивачем було визнано право власності на 1/2 частину квартири остання має право на компенсацію 1/ 2 частки понесених нею витрат по погашенню зобовязань за кредитним договором.

Таким чином виходячи з вищевикладеного позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивачки ? частини виплачених за договором коштів у розмірі 75 250 гривень.

В іншій частині позову слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 169, 209, 214, 215, 222, 224-226, 88 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 75250 (сімдесят пять тисяч двісті пятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 725 грн. 50 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий: