Справа № 461/7663/13 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/3631/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Бадівської О.О.,

з участю ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, з участю третьої особи - ТзОВ "Галицьке розвиткове товариство" про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання автомобіля об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 березня 2015 року вищезазначений позов задоволено.

Суд визнав недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки "HYUNDAI ACCENT", 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, що був укладений 09.12.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Суд визнав об'єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки "HYUNDAI ACCENT", 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_2.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 114, 71 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що автомобіль, хоч і був придбаний ним за час перебування у шлюбі, не може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності, оскільки на момент купівлі ним цього автомобіля (07.08.2009 року), позивач знаходилася за кордоном близько півтори року в Індії і їй стало відому про купівлі лише коли вона приїхала додому.

Апелянт стверджує, що він купив автомобіль за отриману за місцем праці премію, ще частину коштів він позичив у ОСОБА_6, якому до часу продажу автомобіля не мав можливості їх повернути, тому і продав йому цей автомобіль.

Апелянт вважає, що укладений між ним та ОСОБА_6 правочин купівлі-продажу автомобіля відповідає вимогам чинного на той час законодавства та не містить ознак фіктивного правочину і є дійсним.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони, починаючи з 05 жовтня 1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 квітня 2011 року.

У серпні 2009 року ними був придбаний автомобіль марки HYUNDAI ACCENT, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який 09 грудня 2010 року був проданий ОСОБА_2 ОСОБА_8, що підтверджується довідкою-рахунком № 363082, виданою ТОВ "Галицьке розвиткові товариство" і якою засвідчено перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця.

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Районним судом безспірно встановлено, що спірний автомобіль придбано за час шлюбу та за спільні кошти подружжя. Інші обставини, зокрема, щодо часу придбання автомобіля та часу припинення шлюбних відносин (до моменту відчуження спірного автомобіля), в ході розгляду справи про розірвання шлюбу не встановлені.

Судом обґрунтовано не взято до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що спірний автомобіль був ним придбаний одноосібно, під час того, коли його дружина ОСОБА_4 перебувала за межами України та за кошти, які частково ним були позичені в іншого відповідача - ОСОБА_8, а частково отримані як премія за місцем своєї роботи, оскільки такі обставини, всупереч положенням ст.ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України ним не доведені належними та допустимими доказами.

Відтак, правильними є висновки суду про визнання спірного автомобіля об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має також бути надана у письмовій формі.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, договір купівлі-продажу спірного автомобіля укладено в простій письмовій формі, письмова згода позивачки на його укладення відсутня, що також не заперечується і відповідачем ОСОБА_2 Також суд дійшов правильного висновку, що спірний автомобіль є цінним майном, а укладення спірного договору виходить за межі дрібного побутового договору.

В ході апеляційного перегляду відповідач ОСОБА_2 дав аналогічні пояснення щодо відсутності письмової згоди з боку його дружини ОСОБА_4 на відчуження спірного автомобіля, а також підтвердив, що згоду на відчуження автомобіля ОСОБА_4 в будь-якій іншій формі також не надавала.

При цьому, апеляційним судом також ураховується, що в провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна, де спірний автомобіль є предметом поділу майна колишнього подружжя, що є на думку апеляційного суду ще одним доказом відсутності згоди дружини на відчуження цього автомобіля.

З урахуванням наведеного вище, районний суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про визнання спірного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище та на висновки суду не впливають.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржене рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.