Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2015 р. Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановив:

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі Банк) звернувся до суду із зазначеним позовом та в остаточній редакції позовних вимог (а.с. 143), просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нежитлове офісне приміщення в буд. АДРЕСА_1, загальною площею 105,5 кв.м, шляхом надання права Банку на укладання договору купівлі-продажу з наданням всіх прав продавця, в рахунок погашення боргу в розмірі 57 251,97 дол. США; з наданням Банку права на отримання правоустановчих документів, отриманням свідоцтва та витягу з реєстраційної служби, отриманням технічного паспорту, з передачею приміщення в управління Банку із забезпеченням вільного доступу до приміщення. В обґрунтування вимог представник Банку посилався на те, що 17.11.2005р., між Банком та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір, в забезпечення виконання грошового зобов'язання між ОСОБА_1, та Банком 17.11.2005р., було укладено договір іпотеки згідно до якого ОСОБА_1, передав, а Банк прийняв іпотеку предметом якої є житлове приміщення квартира АДРЕСА_1, загальною площею 90,8 кв.м. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2011р., з ОСОБА_1, на користь Банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 57 251,97 дол. США. Враховуючи те, що рішення суду до теперішнього часу не виконане, іпотека при зміні власника зберігається і переходить до нових власників на тих же умовах, представник Банку просить задовольнити вимогу кредитора шляхом звернення стягнення на нерухоме майно (іпотеку) у спосіб зазначений вище.

Представник ОСОБА_1, вимоги позову не визнала та пояснила, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27.02.2008р., за ОСОБА_1, було визнано право власності на нежитлове офісне приміщення в буд. АДРЕСА_1, загальною площею 105,5 кв.м, яке він перебудував із житлового приміщення квартири АДРЕСА_1, загальною площею 90,8 кв.м, яка була предметом іпотеки. Крім того, постановою господарського суду Одеської області від 14.02.2012р., фізична особа-підприємець ОСОБА_1, був визнаний банкрутом та була відкрита ліквідаційна процедура. Ухвалою господарського суду від 21.06.2012р., Банк був визнаний безспірним кредитором, а майно в тому числі і офісне приміщення в буд. АДРЕСА_1, загальною площею 105,5 кв.м було включено до ліквідаційної маси. В рамках ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_1, в особі ліквідатора ОСОБА_3, що діяв на підставі постанови господарського суду, 16.08.2012р., з аукціону продав, а ТОВ ЕКВЕНТО придбало нежитлове офісне приміщення в буд. АДРЕСА_1, загальною площею 105,5 кв.м., Далі, ТОВ ЕКВЕНТО 21.08.2012р., продало, а ОСОБА_2, придбав зазначене нежитлове приміщення. Отже, приміщення вибуло з власності ОСОБА_1, поза його волею в процесі ліквідаційної процедури. Зазначені договори недійсними не визнані, а відчуження майна переданого в іпотеку при проведенні ліквідаційної процедури боржника, здійснюється в порядку визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а отже відсутні підстави для застосування Закону України «Про іпотеку» навіть після скасуванні постанови господарського суду, яка була скасована 25.12.2012р., тобто вже після проведення аукціону з продажу майна належного банкруту ОСОБА_1 Крім того, зазначила, що Банк при зверненні із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов'язаний надати докази про те, що рішення суду про стягнення боргу, на час звернення із зазначеним позовом, не виконано або виконано не в повному обсязі, що представником позивача (Банка) зроблено не було.

Відповідач ОСОБА_2, та його представник вимоги позову не визнали. Представник відповідача пояснив, що ОСОБА_2, придбав у ТОВ ЕКВЕНТО нежитлове офісне приміщення в буд. АДРЕСА_1, загальною площею 105,5 кв.м, яке не є і не було предметом іпотеки, оскільки предметом іпотеки була і є житлова квартира АДРЕСА_1, загальною площею 90,8 кв.м, яку ОСОБА_2, не купував. Також зазначив, що посилання представника позивача (Банку) про те, що застереженням до п.п. 3.2 договору іпотеки передбачено, що проведення реконструкції та ремонту предмету іпотеки не змінює правовідносин, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1, було здійснено не реконструкцію або поліпшення житлового приміщення - квартири, а повну перебудову із зміною лінійних параметрів приміщення та із переведенням житлового приміщення в нежитлове на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.02.2008р., яке є чинним на час розгляду справи та яке пройшло державну реєстрацію саме як нове нежитлове офісне приміщення. Будь які зміни до договору іпотеки, в частині зміни предмету іпотеки, не вносилися, судове рішення та державна реєстрація не скасовані, предмет іпотеки у первісний стан не приведено. Отже в такому випадку іпотека припинилася на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку», а саме внаслідок знищення предмету іпотеки, яку іпотекодавець не відновив.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що 17.11.2005р., між Банком та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір (а.с. 6). В забезпечення виконання грошового зобов'язання між ОСОБА_1, та Банком 17.11.2005р., було укладено договір іпотеки згідно до якого ОСОБА_1, передав, а Банк прийняв іпотеку предметом якої є житлове приміщення квартира АДРЕСА_1, загальною площею 90,8 кв.м., (а.с. 11).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27.02.2008р., (яке на час розгляду справи не скасовано) за ОСОБА_1, було визнано право власності на нежитлове офісне приміщення в буд. АДРЕСА_1, загальною площею 105,5 кв.м, яке він самочинно збудував із житлового приміщення квартири АДРЕСА_1, загальною площею 90,8 кв.м, яка була предметом іпотеки (а.с. 96).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2011р., з ОСОБА_1, на користь Банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 57 251,97 дол. США (а.с. 17).

Постановою господарського суду Одеської області від 14.02.2012р., фізична особа-підприємець ОСОБА_1, був визнаний банкрутом та була відкрита ліквідаційна процедура. Ухвалою господарського суду від 21.06.2012р., Банк був визнаний безспірним кредитором, а майно в тому числі і офісне приміщення в буд. АДРЕСА_1, загальною площею 105,5 кв.м було включено до ліквідаційної маси. В рамках ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_1, в особі ліквідатора ОСОБА_3, що діяв на підставі постанови господарського суду, 16.08.2012р., з аукціону продав, а ТОВ ЕКВЕНТО придбало нежитлове офісне приміщення в буд. АДРЕСА_1, загальною площею 105,5 кв.м., (а.с. 49), (договір купівлі-продажу, на час розгляду справи, недійсним не визнано). Нежитлове офісне приміщення в буд. АДРЕСА_1, загальною площею 105,5 кв.м вибуло з власності ОСОБА_1, поза його волею в процесі ліквідаційної процедури.

ТОВ ЕКВЕНТО, 21.08.2012р., продало, а ОСОБА_2, придбав зазначене нежитлове приміщення, що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 138), який недійсним не визнано.

Відповідно до ст. 23 закону України «Про іпотеку», У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у

тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Разом із тим, статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо

іпотекодавець не відновив її.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2, придбав у ТОВ ЕКВЕНТО нежитлове офісне приміщення в буд. АДРЕСА_1, загальною площею 105,5 кв.м, яке не є і не було предметом іпотеки, оскільки предметом іпотеки була і є житлова квартира АДРЕСА_1, загальною площею 90,8 кв.м, яку ОСОБА_2, не купував. Посилання представника позивача (Банку) про те, що застереженням до п.п. 3.2 договору іпотеки передбачено, що проведення реконструкції та ремонту предмету іпотеки не змінює правовідносин, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1, було здійснено не реконструкцію або поліпшення житлового приміщення - квартири, а повну перебудову із зміною лінійних параметрів приміщення та із зміною статусу приміщення, а саме - переведенням житлового приміщення в нежитлове на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.02.2008р., яке є чинним на час розгляду справи, яке пройшло державну реєстрацію саме як нове нежитлове офісне приміщення. Будь які зміни до договору іпотеки, в частині зміни предмету іпотеки, не вносилися, судове рішення та державна реєстрація не скасовані, предмет іпотеки у первісний стан не приведено.

Отже, вимога про звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна, а саме на нежитлове офісне приміщення в буд. АДРЕСА_1, загальною площею 105,5 кв.м, яке не є і не було предметом іпотеки, задоволенню не підлягає.

Крім того, встановлено, що нежитлове офісне приміщення в буд. АДРЕСА_1, загальною площею 105,5 кв.м, придбане ТОВ ЕКВЕНТО в процесі ліквідаційної процедури боржника з прилюдних торгів.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів визначено положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно п.6 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. При цьому згоди іпотеко держателя на відчуження предмета іпотеки за договором. що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положеннями вказаного Закону не передбачено.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26.06.2013р., № 6-58цс13.

З огляду на викладене, на момент укладання договору купівлі-продажу нерухомості на аукціоні від 16.08.2012р., державна реєстрація іпотеки нерухомості була скасована ухвалою господарського суду Одеської області від 21.06.2012р., а записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вилучені відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» за яким з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обтяження щодо розпорядження майном такого боржника.

Крім того, нормами чинного законодавства, які регулюють порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом не передбачено, що скасування постанови господарського суду про визнання боржника банкрутом автоматично тягне за собою поновлення обтяжень, що були застосовані до майна боржника та скасовані за наслідками відкриття ліквідаційної процедури.

Також встановлено, що аукціон з примусової реалізації спірного майна - предмета іпотеки, який Банк вважає не знищеним а реконструйованим, у встановленому законом порядку недійсним не визнано, а результати його не скасовано.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що іпотека спірної нерухомості не є дійсною для нового власника, ОСОБА_2, як і не була дійсною для ТОВ ЕКВЕНТО, яке придбало спірну нерухомість з аукціону, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про іпотеку» в частині права іпотекодержателя вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки, який ще й знищено.

Враховуючи те, що інші вимоги Банку, а саме: - надання права Банку на укладання договору купівлі-продажу з наданням всіх прав продавця; - надання Банку права на отримання правоустановчих документів з отриманням свідоцтва та витягу з реєстраційної служби та отриманням технічного паспорту; - передачу приміщення в управління Банку із забезпеченням вільного доступу до приміщення - є похідними від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки яка задоволенню не підлягає, то і ці (похідні) вимоги задоволенню не підлягають.

З іншими вимогами або з інших підстав Банк до суду не звертався.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 61, 64, 88, 169, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: