Справа № 459/1544/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2015 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Рудакова Д.І.,

з участю секретаря судових засідань Головка А.М.,

позивача ОСОБА_2,

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача Паска А.Б.

представника відповідача ЧМР Лінинської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ДП «Львіввугілля», Червоноградської міської ради, з участю третьої особи: КП «Червонограджитлокомунсервіс» про відновлення становища, яке існувало до порушення права та вселення в кімнату, -

ВСТАНОВИВ:

14.05.2015р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» про відновлення становища, яке існувало до порушення права та вселення в кімнату. Послався на те, що в зв'язку з трудовими відносинами з Львівсько-Волинським гірничорятувальним загоном, що обслуговує шахти Львівсько-Волинського вугільного басейну в лютому 2006р. йому надано ліжкомісце в кімнаті АДРЕСА_1. З цього часу він став там проживати, оплачуючи надане йому житло. Виданий йому ордер на кімнату, при поселенні було передано коменданту гуртожитку. Фактичне проживання в гуртожитку тривало до січня 2015р., без реєстрації місця проживання, в чому йому постійно відмовляли. Наприкінці січня 2015р. керівництво гуртожитку, разом з гр.ОСОБА_8, змінили замок до кімнати НОМЕР_1 названого гуртожитку та примусово заборонили проживати там, нічим не мотивуючи. Вважає, що поселившись в гуртожиток зі згоди керівництва шахти, узгодженою з профспілкою, враховуючи тривалі дев'ятирічні відносини з відповідачем по користуванні та оплаті житла, його не можна позбавити права проживання в наданій кімнаті, а порушене право повинно бути захищене, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення його права.

Представник відповідача подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому вказав, що ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» не може бути належним відповідачем по справі.

Ухвалою попереднього судового засідання від 29.05.2015р., замінено первісного відповідача на належного відповідача - ДП «Львіввугілля», залучено співвідповідачем Червоноградську міську раду.

Ухвалою від 19.06.2015р. залучено як третю особу - КП «Червонограджитлокомунсервіс».

У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні тим, що зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача ДП «Львіввугілля» у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача Червоноградської міської ради у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи КП «Червонограджитлокомунсервіс» у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Допитаний як свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив суду, що зареєстрований в с.Корчів, працює на посаді водія у Львівсько-Волинському воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні. Вселився у гуртожиток по АДРЕСА_1 на підставі ордеру на поселення коли працював водієм в АТП 14628. Керівництво АТП написало листа до шахти з проханням надати проживання у гуртожитку. Шахта видала ордер на проживання. Цей ордер він віддав коменданту гуртожитку, ордер йому не повернуто. За проживання у гуртожитку платив гроші. В кімнаті в якій він проживав замінили двері, в гуртожитку він не проживає.

Допитаний як свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив суду, що позивача він знає більше 10 років. Останній проживав у кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку, неодноразово був у нього в гуртожитку. Позивач сплачував за проживання у гуртожитку. В січні місяці 2015р. комендант відмовилася відкривати останньому кімнату у гуртожитку.

Допитаний як свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що працювала на посаді завідуючої гуртожитком по АДРЕСА_1 з 2003р. по червень 2015р. ОСОБА_2 поселився в гуртожиток на підставі листа директора автопарку (АТП 14628, де працював позивач). ОСОБА_2 не реєструвався в гуртожитку. Останній сплачував кошти за ліжкомісце.

Допитаний свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив суду, що він проживав у кімнаті АДРЕСА_1. У кінці 2013р. - на початку 2014р. до нього в кімнату підселили позивача. На якій підставі останній проживав у гуртожитку, не знає.

Допитаний свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що позивач - його товариш. Багато років останній проживав у гуртожитку по АДРЕСА_1. Зазначає, що приходив до нього в гуртожиток у гості. Позивач йому скаржився, що у гуртожитку спочатку його переселяли по різних кімнатах, а потім вигнали взагалі. На якій підставі позивач проживав у гуртожитку, не знає.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював в АТП 14628 з 1994р. по 17.11.2006р. В період з 1995р. по 17.11.2006р. працював водієм на цьому підприємстві.

З 01.08.2007р. позивач працював у Львівсько-Волинському воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні; в період з 01.08.2007р. по 01.08.2009р. - на посаді водія спеціального оперативного автомобіля; в період з 01.08.2009р. по даний час працює водієм автотранспортних засобів (спеціального оперативного автомобіля) на контрактній основі.

Згідно з довідкою виконкому від 30.04.2015р. №132 Корчівської сільської ради ОСОБА_2 проживає та зареєстрований в с.Корчів.

Згідно з паспортом НОМЕР_2, виданого на ім'я ОСОБА_2, його місця реєстрації з 09.01.1986р. - с.Корчів.

«Шахта «Межирічанська» є відокремленим підрозділом ДП «Львіввугілля», згідно з витягом з ЄДРЮОФОП.

Згідно з Актом, затвердженим рішенням №806 від 29.04.2015р. ДП «Львіввугілля» передало, а виконком Червоноградської міської Ради прийняв гуртожиток по АДРЕСА_1

Рішенням від 29.04.2015р. Червоноградської міської ради гуртожиток по АДРЕСА_1 передано на баланс КП «Червонограджитлокомунсервіс».

Як вбачається з наданих квитанцій, позивач з 2006р. по 2014р. сплачував ДП «Львіввугілля» шахта «Межирічанська» за гуртожиток.

Як вбачається з відповіді від 13.03.2015р. №381/182, адресованої ОСОБА_3, ОСОБА_2 проживав у гуртожитку по АДРЕСА_1 ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» без належної реєстрації. На шахті відсутній ордер на його поселення.

Як вбачається з листа (на виконання ухвали суду про витребування доказів) від 04.06.2015р. ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля», ордер на вселення у гуртожиток по вул.Івасюка 9 у м.Червонограді Львівської області на ім'я ОСОБА_2 на підприємстві відсутній, книга поселенців гуртожитку за 2006р. відсутня, оскільки дані книги зберігаються на протязі 3-х років.

Прізвище ОСОБА_2 у книзі реєстрації видачі ордерів на поселення в гуртожиток по АДРЕСА_1 ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» відсутнє з 2012р. по 2014р.

Як вбачається з листа (на виконання ухвали суду про витребування доказів) від 24.09.2015р. №38-3/680 ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля», ордер на жилу площу в гуртожитку по вул.Івасюка 9 у м.Червонограді ОСОБА_2 не видавався.

Стаття 47 Конституції України гарантує, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 48 Конституції України гарантує, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до речення першого частини 1 статті 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Відповідно до ч.1 ст.128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до ч.2 ст.128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу

кооперативної або іншої громадської організації та відповідного

профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Відповідно до ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей.

Частина 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» проголошує, що цей Закон не поширюється на громадян, які проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання у зв'язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв'язку з роботою (службою) за контрактом; осіб, які мешкають у гуртожитку без законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання); громадян, які проживають у спеціальних гуртожитках, призначених для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі і потребують поліпшення житлових умов, або жила площа яких тимчасово заселена, або повернути колишнє жиле приміщення яким немає можливості; а також на осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз; на осіб, які проживають у гуртожитках, що мають статус соціальних на момент набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 22 Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», 22. Вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, чи є гуртожитком приміщення, яке займає відповідач. Для цього, зокрема, необхідно витребувати дані про те, чи перебуває будинок, в якому розміщено таке приміщення, у віданні позивача; чи побудований він як гуртожиток або спеціально для нього переобладнаний; чи є дозвіл санепідстанції на його заселення як гуртожитку; чи зареєстрований він як гуртожиток у

виконкомі районної, міської, районної в місті Ради; чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем,культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян, чи є штати для обслуговування гуртожитку, як оплачується проживання і т.п. Судам слід враховувати,що гуртожитками є також спеціально побудовані підприємствами, установами, організаціями жилі будинки для малосімейних, щодо яких адміністрацією, органом громадської організації і профспілковим комітетом до початку будівництва прийнято рішення про їх використання як сімейних гуртожитків і вони зареєстровані у виконкомі як гуртожитки. Якщо гуртожиток надано у зв'язку з роботою, слід з'ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно зі ст.132 ЖК без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину. При припиненні трудового договору з інших підстав вони, як і особи, перелічені в ст.125 ЖК, можуть бути виселені лише з наданням іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому дійсно видавався ордер на поселення у гуртожиток, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Пояснення позивача, який був допитаний в якості свідка, стосовно видачі йому ордера, не враховуються судом, оскільки вони не мають взаємного зв'язку з іншими доказами, суд вважає їх недостовірними. З пояснень свідків ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9 не вбачається, що позивач на законній підставі проживав у гуртожитку. З наданих квитанцій не вбачається, що позивач на законній підставі проживав у гуртожитку. В квитанціях взагалі не вказано за проживання в якому гуртожитку сплачував ОСОБА_2 Але судом встановлено, з показів самого позивача, допитаного в якості свідка, свідка ОСОБА_9, що позивач дійсно сплачував за проживання у гуртожитку по АДРЕСА_1. Крім цього, як вбачається з пояснень самого позивача, допитаного в якості свідка та свідка ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_9 проживав в різних кімнатах гуртожитку, а не тільки в кімнаті НОМЕР_1, в яку просить його вселити.

Як вбачається з листів ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» ордер на жилу площу в гуртожитку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 взагалі не видавався. Суд, оцінивши ці докази надані відповідачем по справі вважає їх належними та допустимими. Також суд враховує той факт, що позивач взагалі не працював та не працює в ДП «Львіввугілля», а працює на контрактній основі з 2009р. у Львівсько-Волинському воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні, який не є відокремленим підрозділом ДП «Львівугілля». На безпідставність позовних вимог позивача вказує ще й та обставина, що він з 1986р. був зареєстрований в с.Корчів та жодного дня не був зареєстрований у гуртожитку.Судом під час з'ясування обставин та перевірки їх доказами, встановлено, що позивач проживав у гуртожитку. Але позивачем не доведено, що він на законній підставі проживав у гуртожитку з 2006р. по 2015р. Тому відновлювати становище недавнього проживання позивача в кімнаті АДРЕСА_1, яке існувало до примусового припинення відповідачем його права користуватись названою кімнатою в гуртожитку, у суду немає підстав. Що стосується позовної вимоги, про вселення в кімнату АДРЕСА_1, суд також не знайшов підстав для її задоволення враховуючи вищевикладене.

Суд вважає, що права та інтереси позивача не порушені, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. І. Рудаков