Справа № 521/5061/15-ц
Провадження №2/521/3192/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді Граніна В.Л., при секретарі Лукьяновій В.І., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, а саме: про визнання права власності за кожним з позивачів на 1/12 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, якому на праві спільної часткової власності належала ? частина вищезазначеної квартири.

У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник Одеської міської ради у судовому засіданні участі не приймав, однак подав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю відповідача. Також представник Одеської міської ради подав до суду письмові заперечення в яких просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, оцінивши наявні докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами виникли спадкові правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали у приватну власність в рівних частках квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло НОМЕР_1, виданим 20.08.2008 року Управлінням житлово - комунального господарства та паливно - енергетичного комплексу Одеської міської ради. Однак не оформили державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 21.07.2014 року, актовий запис №7421.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини вищезазначеної квартири, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності.

З матеріалів спадкової справи №81/2015, яка була досліджена у судовому засіданні вбачається, що 13 лютого 2015 року ОСОБА_1, як дружина померлого, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 23.08.1975 року, та ОСОБА_2, ОСОБА_3, як діти померлого, що підтверджується свідоцтвами про народження НОМЕР_4 від 09.11.1976 року та НОМЕР_5 від 12.09.1984 року, звернулися до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Однак, їм було відмовлено постановою нотаріуса №959/02-31 від 13.03.2015 року через відсутність державної реєстрації належного спадкодавцю нерухомого майна. Також, відповідно до вищезазначеної спадкової справи, інших спадкоємців до майна померлого немає.

Згідно даним спадкової справи та довідки з місця проживання позивачі на час відкриття спадщини проживали разом із спадкоємцем і не заявляли про відмову від спадщину, тому на підставі ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Право власності на спадкове майно, яке не було належним чином зареєстроване, не може бути підставою для відмови в позові, оскільки відповідно до інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, вбачається, що право власності на нерухоме майно також виникає з дня вступу в законну силу рішення суду, яким визнано право власності на майно, а не з моменту державної реєстрації.

Крім того, суд враховує, що в Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

А в п. 6 цього ж Пленуму прописано, що «незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна».

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

З вищевказаних підстав суд не може погодитись з правовою позицією Одеською міської ради про те, що відсутність державної реєстрації є підставою для відмови в позові.

Також в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказано, що слід звернути увагу на те, що з 01 січня 2013 року набирає чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, із зазначеної дати скасовується обов'язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення.

Крім того, відповідно до п. 17 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав встановлено, що спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 357 Ц України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Одним з таких способів є визнання права, в тому числі і права власності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 357, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 71,8 кв. м., жила 39,6 кв. м.) в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 71,8 кв. м., жила 39,6 кв. м.) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 71,8 кв. м., жила 39,6 кв. м.) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десяти денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий