Справа № 2/489/82/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Позивачка вказувала на те, що з 28 жовтня 1989 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28 вересня 2011 року. В період шлюбу, а саме 12.11.2001 року вони з відповідачем, за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу придбали квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку було зареєстровано на ім'я відповідача.

Посилаючись на те, що відповідач не визнає її право на частку спірної квартири, просила суд поділити нерухоме майно, виділивши кожному з них у власність по ? частині квартири.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов. Просили про його задоволення.

Відповідач позов не визнав. Заперечуючи проти позову вказував на те, що спірна квартира є його особистою власністю, оскільки, хоча і була придбана у період шлюбу з позивачкою, але за кошти, отримані від продажу отриманого ним у спадок житлового будинку. До того ж, до спірних відносин просив застосувати позовну давність.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 28 жовтня 1989 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб.

Від спільного проживання сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

При визначенні правового режиму спірного майна та визначення права сторін на частки у майні, слід виходити з тих норм права, що діяли на час придбання майна.

Звертаючись з позовом, позивачка наполягала на визнанні спільним майном подружжя квартири АДРЕСА_1, а в позові вказувала на те, що квартира була придбана під час шлюбу з відповідачем, за спільні кошти.

З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2000 року відповідач разом зі своїм братом ОСОБА_6 успадкував житловий будинок з надвірними прибудовами, розташований по АДРЕСА_2.

9 листопада 2001 року між відповідачем, його братом та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку, який було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, за яким відповідач та його брат продали ОСОБА_7 вказаний житловий будинок.

12 листопада 2001 року на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому Миколаївською універсальною товарно-сировинною біржею, на ім'я ОСОБА_4 було придбано квартиру АДРЕСА_1. 06.12.2001 договір було зареєстровано в Миколаївському МБТІ.

За таких обставин, при вирішенні спору щодо вказаного нерухомого майна необхідно виходити з норм КпШС України, ЦК УРСР 1963 р. та Закону України «Про власність», які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до чинного на час, коли відповідач набув у власність спірну квартиру, законодавства спільною сумісною власністю є майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 КпШС України) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону «Про власність»).

Відповідно до ст. ст. 22 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Згідно ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Заперечуючи проти позову, відповідач наполягав на тому, що використав свої власні кошти на придбання спірної квартири, які отримав від реалізації свого спадкового майна.

В судовому засіданні при розгляді даної справи позивачка повністю визнала ті обставини, що спірну квартиру було придбано лише за кошти, отримані відповідачем саме від продажу 09.11.2000 року успадкованого ним будинку. Вказувала на те, що цих коштів було достатньо для купівлі квартири, та інших грошових коштів в купівлю квартири вони не вкладали.

Таким чином, спірна квартира, яка була придбана відповідачем у власність хоча і під час перебування сторін у шлюбі, але за кошти, отримані від продажу спадщини, не належить до спільного майна подружжя.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В той же час відповідач довів джерело коштів, за які придбав спірну квартиру у власність, а саме: від продажу будинку, отриманого в порядку спадкування. Цим самим він спростував існуючу у сімейному законодавстві презумпцію спільного майна подружжя.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 з зазначених вище підстав задоволенню не підлягає.

Що ж стосується доводів відповідача про позовну давність, то вони є помилковими, оскільки позовна давність не сплинула.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська