УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Львіввугілля», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області про визнання довідки про середню заробітну плату неправомірною, зобов'язання видати належно оформлену довідку, визнання незаконним призначення страхових виплат без належної довідки, зобов'язання призначити страхові виплати за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області, до якої приєдналося державне підприємство «Львіввугілля»; за касаційною скаргою державного підприємства «Львіввугілля» на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, в якому посилався на те, що з 1972 року по 4 травня 1991 року працював на шахтах державного підприємства «Львіввугілля» (далі - ДП «Львіввугілля»), останнім місцем роботи була шахта № 10 «Великомостівська» (наразі - «Степова»). Висновком МСЕК від 16 серпня 2011 року йому було встановлено 25 % стійкої втрати професійної працездатності, а висновком МСЕК від 13 березня 2014 року йому встановлена 40 % стійкої втрати працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області (далі - відділення Фонду соцстраху) від 1 вересня 2011 року йому було призначено страхові виплати, які не відповідають вимогам закону, оскільки ґрунтувалися на незаконній довідці про середню заробітну плату, виданою шахтою «Степова» ДП «Львіввугілля», в якій помилково до розрахункового періоду включено квітень 1991 року із розміром заробітної плати в 0,00, хоча він був відсутній на роботі з поважних причин, оскільки з 13 березня 1991 року по 4 травня 1991 року реалізував своє право на страйк. Крім того, у довідці не враховані вимоги додатку 6 постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням».

З урахуванням викладеного позивач просив про задоволенні позову.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 3 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015 року, рішення районного суду скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано довідку про середню заробітну плату (доход) від 25 серпня 2011 року, видану ОСОБА_3 державним підприємством «Львіввугілля» в особі шахти «Степова», незаконною. Зобов'язано державне підприємство «Львіввугілля» в особі шахти «Степова» видати ОСОБА_3 довідку про середню заробітну плату (дохід) для розрахунку страхових виплат) відповідно до додатку № 6 постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» із зазначенням про не відпрацювання позивачем календарних днів у квітні 1991 року з поважних причин. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області, до якої приєдналося державне підприємство «Львіввугілля», та у власній касаційній скарзі державне підприємство «Львіввугілля», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 у період з 13 березня 1991 року по 4 травня 1991 року реалізував своє конституційне право на страйк, отже вважається таким, що був відсутній на роботі з поважних причин, тому запис у довідці про середню заробітну плату про те, що у квітні 1991 року позивач був відсутній на роботі без поважних причин є незаконним. Зазначене впливає на правильне обчислення середнього заробітку для виплати страхових платежів.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що з 1972 року по 4 травня 1991 року ОСОБА_3 працював на шахтах ДП «Львіввугілля», останнім місцем роботи була шахта № 10 «Великомостівська» (наразі - «Степова»). Висновком МСЕК від 16 серпня 2011 року йому було встановлено 25 % стійкої втрати професійної працездатності, а висновком МСЕК від 13 березня 2014 року йому встановлена 40 % стійкої втрати працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Постановою відділення Фонду соцстраху від 1 вересня 2011 року йому було призначено страхові виплати, які позивач вважав такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки ґрунтувалися на довідці про середню заробітну плату, виданою шахтою «Степова» ДП «Львіввугілля», в якій включено квітень 1991 року із розміром заробітної плати в 0,00 до розрахункового періоду, хоча він був відсутній на роботі з поважних причин, оскільки з 13 березня 1991 року по 4 травня 1991 року реалізував своє право на страйк, передбачене Конституцією України 1978 року (ст. ст. 37, 38, 44), Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів».

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд у мотивувальній частині рішення зазначив, що довідка про середню заробітну плату від 25 серпня 2011 року, видана ОСОБА_3 державним підприємством «Львіввугілля» в особі шахти «Степова», відповідає вимогам додатку № 6 постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», проте містить незаконні записи, зокрема про роботу позивача у квітні 1991 року.

Разом з тим на час, коли ОСОБА_3 вперше було встановлено стійку втрату професійної працездатності діяв Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266.

У абз. 5 п. 4 цього Порядку визначено, що місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин (тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком), виключається з розрахункового періоду.

Отже, у порушення зазначених положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд не дав належної правової оцінки тому, що вказаним вище Порядком, який є спеціальним нормативно-правовим актом для правовідносин щодо призначення страхових виплат, встановлено вичерпний перелік причин, які визнаються поважними у разі, якщо особа не працювала. Таким чином, суд має дійти висновку про те, чи є участь навіть у правомірному страйку підставою для виключення квітня 1991 року з розрахункового періоду роботи позивача, оскільки відсутність на роботі з поважних причин згідно вимог закону дає працівнику право зберігати за собою певні гарантії, зокрема, нарахування заробітної плати, ці дні не вважаються прогулами тощо. Суду слід встановити, чи нараховувалась позивачу заробітна плата, чи проставлявся прогул у квітні 1991 року, оскільки згідно з чинним законодавством у разі участі у страйку працівник не може бути притягнутим до дисциплінарної відповідальності і не передбачено інших пільг.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, апеляційним судом не встановлені, його судове рішення щодо вирішення первісного позову не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області, до якої приєдналося державне підприємство «Львіввугілля» та касаційну скаргу державного підприємства «Львіввугілля» задовольнити частково.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанціїї.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик