АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/6502/15-ц Головуючий 1 інст. - Наумова С.М.
Провадження : 22ц/790/6468/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Пономаренко Ю.А., Черкасова В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 42Ф-1к-5 від 22.05.2008 року у сумі 4481794,96 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 42Ф-1к-5 від 22.05.2008 року у сумі 4481794,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» вказував, що 22.05.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк» (далі Банк) та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір за № 42Ф-1к-5. Відповідно до умов вказаного договору відповідачка отримала кредит в сумі 400000 доларів США., який зобов'язалася повернути в строк до 22.05.2028 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитом.

В подальшому до кредитного договору укладались дві додаткові угоди №1 від 26.02.2009 року та №2 від 02.02.2010 року, якими деякі пункти були викладені в новій редакції (а.с.15-16,17-18).

Відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобов'язувалася щомісячно, у встановлений договором строки, здійснювати повернення частини кредиту та сплачувати нараховані відсотки за використання кредиту.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору у травні 2008 року між ОСОБА_2 (поручитель) та Банком був укладений договір поруки № 42Ф-ІК/Z2-5 (а.с.32)

Відповідно до умов цього договору, у разі невиконання чи неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

Починаючи з грудня 2013 року ОСОБА_1 систематично не виконує свої зобов'язання належним чином, у зв'язку з чим, станом на 18 березня 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 4481794,96 грн.

У судовому засіданні першої інстанції представник позивача позов підтримав повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях проти позову, зокрема вважав договір поруки припиненим.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1., ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за договором в розмірі 4481794, 96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1., ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» судовий збір в розмірі 1827 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, так як висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції не провів повного та всебічного з'ясування обставин справи.

Відповідач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що 22.05.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк» (далі Банк) та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір за № 42Ф-1к-5. Відповідно до умов вказаного договору відповідачка отримала кредит в сумі 400000 доларів США., який зобов'язалася повернути в строк до 22.05.2028 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитом. (а.с.9-14).

В подальшому до кредитного договору укладались дві додаткові угоди №1 від 26.02.2009 року та №2 від 02.02.2010 року, якими деякі пункти були викладені в новій редакції (а.с.15-18).

Відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобов'язувалася щомісячно, у встановлений договором строки, здійснювати повернення частини кредиту та сплачувати нараховані відсотки за використання кредиту.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору у травні 2008 року між ОСОБА_2 (поручитель) та Банком був укладений договір поруки № 42Ф-ІК/Z2-5 (а.с.32).

Відповідно до умов цього договору, у разі невиконання чи неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

Починаючи з грудня 2009 року ОСОБА_1 систематично не виконує свої зобов'язання належним чином, у зв'язку з чим, станом на 18 березня 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 4481794,96 грн.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі не спростовує факт виникнення договірних правовідносин та заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статей 526 і 527 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України.

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення позову і стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1

Рішення суду в частині солідарного стягнення боргу також із поручителя ОСОБА_2 не оскаржене, а відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Довід апеляційної скарги про те, що позивачем невірно визначений розмір заборгованості за кредитом є безпідставним, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано.

Як передбачено ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_1 не довела, що розмір заборгованості за кредитним договором є меншим, ніж зазначив позивач, тому суд першої інстанції правильно виходив з розрахунку, що надав позивач.

Позивачем до позовної заяви надано розрахунок заборгованості за кредитом. Будь-яких обґрунтувань, що сума боргу повинна бути іншою відповідачкою та її представником не надано.

Інші доводи апеляційної скарги також необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу про відхилення апеляційної скарги, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За наведених підстав та встановлених обставин апеляційній суд відхиляє апеляційну скаргу як необґрунтовану та залишає без змін рішення суду першої інстанції як ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 303, 304,307,308, 314, 315, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді