Справа № 381/2249/14-ц Головуючий у І інстанції Буймова Л.П.
Провадження № 22-ц/780/1086/15 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 46 13.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Данілова О.М.,

при секретарі Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міського суду Київської області від 29 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Мотовилівськослобідська сільська рада Фастівського району Київської області, Управління Держземагенства у Фастівському районі, Реєстраційна служба Фастівського МРУЮ про припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1, скасування деяких рішень та документів органів державної влади та місцевого самоврядування з питань власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення будинку, посилаючись на те, що попередня власниця будинку ОСОБА_4, яка успадкувала його від ОСОБА_5 не оформила належним чином своє право на земельну ділянку, на якій розташований будинок по АДРЕСА_1, тому при продажу будинку право на земельну ділянку до покупця, тобто ОСОБА_3 не перейшло.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Крім того, представник позивачки ОСОБА_2 під час судових дебатів звернулась до суду з клопотанням застосувати наслідки нікчемного правочину до договору купівлі-продажу будинку укладеному в 15.02.1992 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посилаючись на те, що при його нотаріальному засвідчені були допущені процесуальні порушення.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник позов не визнали та звернулись до суду iз зустрічним позовом до ОСОБА_2, треті особи: Мотовилівськослобідська сільська рада, управління Держземагенства у Фастівському районі, Реєстраційна служба Фастівського МРУЮ про припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в с. Мотовилівська Слобідка Фастівського по АДРЕСА_1, скасування деяких рішень та документів органів державної влади та місцевого самоврядування з питань власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку, посилаючись на те, що право власності на спірну земельну ділянку невід'ємно пов'язано iз правом власності на будинок, який на ній розташований, а той, в свою чергу, після багаторічних судових розглядів визнаний власністю відповідачки за первісним позовом ОСОБА_3

Представник Мотовилівськослобідської сільської ради суду пояснив, що на час виділення земельної ділянки ОСОБА_2 вона була власником житлового будинку по АДРЕСА_1 i в сільської ради не було підстав для відмови у виділенні земельної ділянки для обслуговування даного будинку. Сільська рада знала про існування судового спору між сторонами, однак будь-яких рішень суду про заборону приватизації земельної ділянки до сільської ради не надходило. Що стосується реєстрації договору купівлі-продажу будинку між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в 1992 році, то дійсно існують певні порушення, однак причини їх представник пояснити не може, оскільки на той час ще не працював в сільській раді i не був відповідальним за вчинення сільською радою нотаріальних дій.

Представник Управління Держземагенства у Фастівському районі в судове засідання не з'явився, направив до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що технічна документація з приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 виготовлена у відповідності до вимог чинного законодавства, тому зустрічний позов не підтримує i просить справу розглянути у їх відсутності.

Реєстраційна служба Фастівського МРУЮ направила до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Рішенням Фастівського міського суду Київської області від 29 листопада 2014 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Мотовилівськослобідська сільська рада, Управління Держземагенства у Фастівському районі, Реєстраційна служба Фастівського МРУЮ про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Мотовилівськослобідська сільська рада, Управління Держземагенства у Фастівському районі, Реєстраційна служба Фастівського МРУЮ про припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1, скасування деяких рішень та документів органів державної влади та місцевого самоврядування з питань власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку задоволено.

Припинено право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2260 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_2, стосовно земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2260 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2260 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовано рішення Мотовилівськослобідської сільської ради Фастівського району Київської області від 31.07.2011 року № 18-07-У1, стосовно безкоштовної передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,21 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовано рішення № 06 від 25.11.2011 року 9 ceciї 6 скликання Мотовилівськослобідської сільської ради Фастівського району Київської області стосовно передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,2260 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 після набрання рішенням суду законної сили звільнити земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та не чинити перешкод власниці будинку - ОСОБА_3 у обслуговуванні та доступі до належного їй будинку та садиби у цілому.

Не погоджуючись із висновком, наведеним в рішенні суду, апелянт звернувся із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину (а.с. 124) ОСОБА_4 успадкувала від ОСОБА_5 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці колгоспного фонду. При цьому розмір земельної ділянки не визначений. Вказане свідоцтво про право на спадщину на час розгляду справи у суді є чинним.

15.02.1992 року ОСОБА_3 (Позивач) купила у ОСОБА_4 будинок iз надвірними будівлями, який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1200 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Відповідно до діючого на той час законодавства, договір купівлі-продажу зареєстрований у Мотовилівськослобідській сільській раді. Проте, належним чином, у порядку державної реєстрації, не зареєстрований у Фастівському МБТІ.

ОСОБА_3 та члени її родини протягом 1992 та 1993 року користувалися будинком як дачею, періодично проживали у ньому, обробляли присадибну ділянку, користуючись цією земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку за цільовим призначенням.

Приблизно восени 1993 року ОСОБА_3 на прохання своєї подруги дозволила знайомій подруги - ОСОБА_7 (Позивач за первісним позовом) проживати у належному ОСОБА_3 будинку, адреса розташування якого зазначена вище, та користуватися земельною ділянкою для обслуговування цього будинку. Такий дозвіл був пов'язаний з тим, що, як пояснила подруга ОСОБА_3, ОСОБА_2 має квартиру та прописана у м. Києеві, але у її квартирі крім сім'ї ОСОБА_2, також проживає сім'я її сина, двом сім'ям в одній квартирі замало місця, тому ОСОБА_2 хотіла би тимчасово пожити окремо від дітей, у сільській місцевості. Але грошей на купівлю будинку ОСОБА_2 не має, може тільки сплачувати орендну плату за користування житловим будинком та земельною ділянкою біля нього. Дозвіл на проживання ОСОБА_2 у належному ОСОБА_3 будинку, користування ним та присадибною земельною ділянкою був наданий в усній формі, жодних письмових документів, в тому числі про оренду житла та земельної ділянки, між ОСОБА_3, та ОСОБА_2 укладено не було. При цьому термін користування будинком та присадибною ділянкою обумовлений не був. Передавши ОСОБА_2 будинок та земельну ділянку у 1993 році, ОСОБА_3 не приїздила у с. Мот. Слобідка до 2008 року, спілкуючись iз ОСОБА_2 деколи телефоном, та особисто у м. Києві.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 17.12.2005 року, оформили договір купівлі-продажу зазначеного будинку, при цьому ОСОБА_4 виступала продавцем, а ОСОБА_2 - покупцем цього нерухомого майна. У подалшому, на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду 26.02.2010 року по cпpaвi № 2-80/2010, вищезгаданий договір купівлі-продажу будинку від 17.12.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було скасовано, рішення суду вступило у законну силу (а.с. 161-164).

Довідавшись у 2008 році про те, що ОСОБА_2 оформила на себе право власності на будинок, ОСОБА_3 звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, 22.08.2013 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області у cпpaвi № 2/381/788/13 визнано право власності ОСОБА_3 на зазначене домоволодіння , скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок iз надвірними спорудами, витребувано це домоволодіння iз незаконного володіння ОСОБА_2, та зобов'язано ОСОБА_2 виселитися iз будинку та передати його ОСОБА_3.(а.с. 7-10).

Зазначене рішення Фастівського міськрайонного суду вступило у законну силу, оскільки залишене без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 23.10.2013 року, провадження № 22-ц/780/5671/13 (а.с. 179-187).

У свою чергу, зазначене рішення Апеляційного суду Київської області залишене без змін ухвалою від 18.12.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ (а.с. 188-190).

Зазначені рішення судів стосуються права власності ОСОБА_3 на будинок.

Стосовно земельної ділянки для обслуговування цього будинку можна зазначити, що у відповідності до запису № 343 у погосподарській книзі Мотовилівськослобідської сільської ради по земельно-кадастровій книзі № 190, ОСОБА_5. (який помер 1990 року) був власником домоволодіння АДРЕСА_1. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці колгоспного земельного фонду, площею 0,21 га станом на 01.06.1990 року.

Як відомо, після реорганізації колгоспів, землі, розташовані у межах населених пунктів, передані у комунальну власність місцевих громад. Відповідно, розпорядником земель комунальної власності у межах с. Мотовилівська Слобідка є Мотовилівськослобідська сільська рада.

Відповідно до довідки Мотовилівськослобідської сільської ради від 14.05.2014 року за № 95, дані про нового власника земельної ділянки площею 0,21 га для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1, після померлого ОСОБА_5, відсутні. Запис про нового власника домоволодіння - ОСОБА_2, занесені до погосподарської книги в 2011 році на підставі договору купівлі-продажу цього будинку від 07.12.2005 року.

У другій половині 2011 року ОСОБА_2 звернулася iз заявою до Мотовилівськослобідської сільської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,21 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою - АДРЕСА_1, посилаючись саме на те, що вона є власником названого будинку, а на підтвердження надала витяг з державного реєстру прав власності, який був долучений до технічної документації для виготовлення державного акту (а.с.98-111). Рішенням Мотовилівськослобідської сільської ради від 21.07.2011 року зазначена земельна ділянка передана ОСОБА_2 у власність, надано дозвіл на виготовлення відповідної технічної документації, та зобов'язано використовувати за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку.

Землевпорядною організацією на ім'я ОСОБА_2 виготовлено Державний акт, НОМЕР_1, на право власності на земельну ділянку для обслуговування та будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, площа земельної ділянки - 0,2260 га.

Рішенням № 6 09 ceciї 06 скликання Мотовилівськослобідської сільської ради від 25.11.2011 року затверджено тех. документацію, що посвідчує право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, та передано їй у власність цю земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва i обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка по АДРЕСА_1) загальною площею 0,2260 га.

Зазначений Державний акт зареєстровано в управлінн Держкомзему у Фастівському районі (зараз - Управління Держземагенства у Фастівському районі Київської області) від 06.04.2012 року за № 02649.

Право власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку також зареєстровано у Реєстраційній службі Фастівського МРУЮ.

Колегія суддів погоджується із думкою суду першої інстації про те, що у час, коли ОСОБА_2 була власником житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, рішення про передачу їй у приватну власність земельної ділянки для обслуговування цього будинку (присадибної ділянки) мали під собою юридичне підґрунтя.

Натомість, колегія суддів бере до уваги, що за півтора року до вищезазначених piшeнь Мотовилівськослобідської сільської ради, рішенням Фастівського міськрайонного суду від 26.02.2010 року по справі № 2-80/2010 договір купівлі-продажу зазначеного будинку між ОСОБА_4та ОСОБА_2 скасовано, в цій частині рішення суду набуло законної сили, однак цим же судовим рішенням визнано за ОСОБА_2 право власності на цей будинок на підставі набувальної давності (а.с.161-164). Апеляційний суд Київської області своєю ухвалою від 25 березня 2011 року залишив це рішення в силі (а.с. 165-169), однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 лютого 2012 року вказане рішення та ухвала Апеляційного суду Київської області скасовані в цій частині i направлені на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 170-172). Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 07.09.2012 року даний позов залишено без розгляду, ухвала не оскаржувалась i вступила в законну силу (а.с. 197).

Як зазначалося вище, 22.08.2013 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області у справі № 2/381/788/13, провадження № 381/1985/13-ц визнано право власності ОСОБА_3 на зазначене домоволодіння, скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок iз надвірними спорудами, витребувано це володшня iз незаконного володіння ОСОБА_2, та зобов'язано ОСОБА_2 виселитися із будинку та передати його ОСОБА_3

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення відповідних органів місцевого самоврядування, документи, видані ОСОБА_2 на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, підлягають скасуванню, як наслідок того, що права власності на цей житловий будинок ОСОБА_2 у судовому порядку позбавлена.

Набуття права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку із господарськими спорудами, розташованого у АДРЕСА_1, невід'ємно було пов'язаним із правом приватної власності ОСОБА_2 на сам будинок із господарськими спорудами. Зазначена земельна ділянка була відведена із цільовим призначенням для обслуговування розташованого на ній житлового будинку із господарськими спорудами. Ця ділянка перебувала у власності колгоспу, була надана у користування бувшому власнику будинку ОСОБА_5

Після реорганізації колективного господарства, земельна ділянка перейшла у власність територіальної громади с. Мот. Слобідка, та повинна була бути переданою у користуванням наступними власникам будинку - ОСОБА_4, потім - ОСОБА_3

Мотовилівськослобідська сільська рада, без оформлення права на користування присадибною земельною ділянкою, надала згоду ОСОБА_2 на приватизацію присадибної земельної ділянки, виходячи саме з того, що на присадибній земельній ділянці розташований житловий будинок, який згідно наявних документів, належав ОСОБА_2, а не з якихось інших підстав. На теперішній час, а саме з часу набрання законної сили рішення суду, право власності на будинок ОСОБА_2 позбавлена. Власник будинку - ОСОБА_3, а земельна ділянка продовжує мати статус такої, що надана для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1. Використати цю земельну ділянку за іншим призначенням неможливо, про що попереджалася ОСОБА_2 Мотовилівськослобідською сільською радою рішенням від 21.07.2011 року № 18-07-VI, та рішенням № 06 від 25.11.2011 року 9 ceciї 6 скликання.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний суд першої інстанції вірно вийшов зі змісту та системного аналізу ст. 120 Земельного Кодексу України, з чим погоджується і колегія суддів.

3i змісту ч. 1 названої статті вбачається, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення.

Правила про долю земельної ділянки у разі відчуження розташованих на ній будинків, будівель або споруд протягом останніх двох десятиліть змінювалися неодноразово.

Зокрема, при відчуженні нерухомого майна під час дії ст. 30 ЗК України в ред. 1992 року відбувався "автоматичний" перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення переходу права.

Відчуження об'єктів нерухомого майна в період з 01.01.2002 року по 20.06.2007 року (під час дії ст. 120 ЗК України в ред. від 25.10.2001 року) не тягнуло автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під будівлями та спорудами.

Згідно ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

3 точки зору кола врегульованих відносин i ст. 377 ЦК України, i ст. 120 ЗК України регулювали однакове коло суспільних відносин, i незастосування прийнятої пізніше ст. 377 ЦК України, яка, до того ж, передбачала бшьш адекватш юнуючим вщносинам правила, су перечило б, на наш погляд, уявнш вол1 законодавця. 3 огляду на це, застосування до вщносин, що виникли шсля 01.01.2004 року, положень ст. 377 ЦК України є виправданим.

Що стосується, позиції представника позивачки за первісним позовом в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, то суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що вона є необґрунтованою та безпідставною з викладених вище підстав та приписів земельного законодавства.

Kpiм того, застосування судом першої інстанції наслідків недійсності правочину від 1992 року з підстав встановлення судом процесуальних порушень з боку сільської ради при засвідченні цього правочину, колегія суддів вважає це неприпустимим із наступних підстав.

Після винесення судом окремої ухвали (а.с. 142-145) згідно відповіді Фастівської міжрайонної прокуратури, кримінальне провадження не відкрито (а.с. 160).

Представник позивача жодним чином не надав доказів того, що вищеназваним правочином від 1992 року були порушені права її довірительки i яким саме способом.

Як вбачається з матеріалів справи, ні позивачка, ні її представник не заявляли суду вимогу про визнання правочину недійсним.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що у задоволені первісного позову необхідно відмовити, оскільки обраний позивачем спосіб захисту судом своїх цивільних прав та інтересів, виходячи із положення ст.ст. 15, 16 ЦК України, є не належним, а зустрічний позов задовольнити.

Посилання апелянта на відсутність належного права власності чи права користування у ОСОБА_4 земельною ділянкою є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Підстав, для скасування рішення суду, передбачених вимогами ст. 309 ЦПК України, колегія суддів не встановила та апелянтом не доведена апеляційна скарга.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міського суду Київської області від 29 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: