Справа № 667/5885/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року

Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Черниш О.Л.

при секретарі Зваді О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, представника відповідачки адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із названим позовом, у якому просить стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 46189,40 грн. за кредитним договором № DNABRX04110014 від 12.09.2007 року та судові витрати у розмірі 461,89 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначив такі обставини:

Відповідно до укладеного договору № DNABRX04110014 ОСОБА_2 12.09.2007 року отримала кредит у розмірі 3540 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив своє згоду на те, що підписана разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.

Відповідно до умов до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідач умови договору не виконує, у звязку з чим станом на 20.03.2013 року у нього перед банком існує заборгованість 46189,40гривень, яка складається з наступного

- 3258,24 грн. заборгованість за кредитом;

- 12674,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1550,00 грн. заборгованість за комісією за користування кредитом;

- 27075,42 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

а також штрафи відповідно до пункту 1.5.20 Умов та Правил надання банківських послуг:

- 500 грн. штрафні санкції (фіксована частина);

- 2175,69грн. штраф (процентна складова).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив суд його задовільнити. Пояснив, що кредит відповідачці був наданий у формі перерахування коштів приватному підприємцю ОСОБА_4 у розмірі вартості пральної машинки, яку відповідачка у нього отримала вказаний товар.

Відповідачка та її представник позов не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування заперечень на позов відповідачка у судовому засіданні пояснила, що ніколи не укладала з Приватбанком договору про надання кредиту і не брала кредит. Підпис, який є на заяві позичальника від імені ОСОБА_2, їй не належить, проте на копії паспорту, доданій Приватбанком до позовної заяви, записи зроблені нею, але копію паспорту із даним записом була передавала тільки у відділі кадрів лікарні ХБК для оформлення картки для отримання заробітної плати через Приватбанк. У приватного підприємця жодного товару не купувала і підписи на накладній їй не належать. Відповідачка просила суд призначити судову-почеркознавчу експертизу щодо належності їй підпису на заяві позичальника, надала суду заяву про застосування строку позовної давності в разі, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 12.09.2007року ОСОБА_2 надала ПАТ «Приватбанк» заяву позичальника DNABRX04110014, в якій зазначено, що вона просить банк «надати нижче перераховані послуги».

У тій же заяві позичальника серед послуг банку зазначено, що він надає позичальнику кредит у сумі 3540гривень на строк 12 місяців з 12.09.2007року по 12.09.2008року включно з умовами оплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць від суми залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 47,79 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 590 грн в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Разстрочка» (СТАНДАРТ) строки.

Але існування переліку послуг банку не є доказом надання банком перелічених послуг.

Крім того, що в заяві перераховано які послуги банк може надати, мають бути надані докази того, які послуги реально банк надав позичальнику.

У позовній заяві не зазначено у якій спосіб ОСОБА_2 були перераховані кредитні кошти у розмірі 3540 гривень, і не зроблено посилання на докази, які це підтверджують, а тільки зазначено, що «вона отримала кредит» у зазначеній сумі, тоді як ОСОБА_2 категорично заперечувала отримання нею такого кредиту і вимагала надати докази його отримання нею.

Представник позивача на обґрунтування надання кредиту відповідачці пояснював, що кредитні кошти були надані ОСОБА_2 шляхом перерахування коштів ПП ОСОБА_4 на придбання відповідачкою пральної машинки, і що саме про таке перерахування зазначено у заяві позичальника. У судовому засіданні представник позивача надав рахунок від 12 вересня 2007 року на пральну машинку на суму 2950 гривень та накладну №2 від 12 вересня 2007 року, згідно змісту якої пральну машинку вартістю 2900 гривень відпущено ОСОБА_2

При цьому жодних доказів того, що Приватбанк перераховував якісь кошти приватному підприємцю ОСОБА_4 в рахунок надання кредиту ОСОБА_2 суду надано не було, не зазначено банківського рахунку приватного підприємця.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, (а.с.3) не є належним доказом надання кредитних коштів, оскільки відсутні бухгалтерські документи про видачу коштів ОСОБА_2 у розмірі 3540гривень, про що зазначається у розрахунку.

Невідомо ким і на підставі яких первинних документів складений розрахунок заборгованості.

В обґрунтування укладання договору про надання кредиту між банком та відповідачкою, позивач посилається на те, що такий договір складають заява позичальника та Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», і як доказ цього суду надано заяву позичальника і «Условия и Правила предоставления банковских услуг» від 2009 року (а.с.5-23), які відповідачкою не підписані, і, крім того, вказані Умови на час заявки позичальника 12.09.2007 року не існували, а тому є незрозумілим, виходячи з яких чинників банк розраховував відсотки, пеню, штрафи та комісію.

Відповідачка заявляла клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, проте для призначення експертизи у відповідачки відсутні вільні зразки її підпису на офіційних документах у період укладання спірного договору, що унеможливило призначення експертизи.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених 61 цього Кодексу.

Оцінивши в сукупності докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає через недоведеність обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог.

Крім того, позивачкою надано заяву про застосування строку позовної давності, і суд вважає, що заява підлягає розгляду і задоволенню з наступних підстав.

Суд повинен розглянути всі доводи відповідача щодо невизнання позову, оскільки захист прав сторін судом повинен бути здійснений повним обсягом.

Відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За твердженням позивача договір про надання кредиту між сторонами було укладено 12.09.2007 року на строк 12 місяців до 12.09.2008 року, повернення коштів повинно було здійснюватися щомісячно з 10 по 15 число у сумі 362,59 грн., тобто було встановлено як строк дії договору до 12 вересня 2008 року, та і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких визначений у вересні 2008 року.

На час закінчення договору кредитні кошти не були повернуті банку.

Згідно наданого банком розрахунку за договором було внесено єдиний платіж у жовтні 2007 року у розмірі 280,57 грн., тобто, починаючи з 16 листопада 2007 року банку було відомо про порушення його права на повернення кредитних коштів, але позивач звернувся до суду тільки 19.07.2013 року.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач надав заяву про застосування позовної давності.

Крім того, у п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначається, що, враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає і через пропуск позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 179, 212, 214 ЦПК України, на підставі ст.ст. 257, ч.3 ст.267ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити публічному акціонерному товариству Комерційний банк Приватбанк у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNABRX04110014 від 12.09.2007 року

Рішення протягом десяти днів з дня його проголошення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги через Комсомольський районний суд м. Херсона. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Черниш О.Л.