ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2015 року. Справа № 174/1131/14-ц

п/с 2/174/18/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.

з участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Кримський Титан» (в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат (Вільногірський ГМК) ПрАТ «Кримський Титан») про стягнення заборгованості по заробітній платі, що виникла внаслідок невиплати компенсації за вимушений прогул, та компенсації за причинену моральну шкоду,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 21.11.2014 р., та змінам до нього від 26.11.2014 р. (а.с.12), від 08.12.2014 р. (а.с.24), від 16.12.2014 р. (а.с.44), позивач зазначив, що рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року, було задоволено його позов, заявлений до відповідача, а саме визнано незаконним та скасовано наказ розпорядження генерального директора філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» за № 404 від 27 листопада 2013 року про припинення трудового договору (контракту) по п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників), стягнуто з відповідача на його користь у відшкодування завданої йому моральної шкоди кошти в розмірі 1000 грн.

Таким чином, в зв'язку з тим, що його звільнення відповідачем було визнано в судовому порядку неправомірним, слід вважати, що трудовий договір з ним не припинявся, і він фактично знаходився у трудових відношеннях з відповідачем, в зв'язку із чим, має право на отримання заробітної плати на підприємстві відповідача, який зобов'язаний виплатити йому заробітну платню в строки, передбаченні чинним законодавством України про оплату праці, та в розмірі, який не може бутити меншим, ніж його середній заробіток за місцем його роботи на підприємстві відповідача до його незаконного звільнення.

17 вересня 2014 р., тобто наступного дня після проголошення рішення апеляційним судом Дніпропетровської області, ним було подано письмову заяву на адресу філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН», в якій він просив допустити його до роботи в зв'язку із скасуванням наказу про його звільнення.

Однак, не зважаючи на те, що він з дати фактичного виходу на роботу 17 вересня 2014 року, знаходиться на підприємстві відповідача, останній без поважних на те причин відмовляється нараховувати йому та виплачувати заробітну плату, в зв'язку з чим він 10.10.2014 р. звертався до прокуратури м. Вільногірська з заявою про притягнення до відповідальності посадових осіб відповідача, та 06.11.2014 р. він звернувся до відповідача з заявою, в якій вимагав здійснити нарахування та виплату йому середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який стався з вини відповідача, який видав незаконний наказ розпорядження про його звільнення.

Не зважаючи на його звернення як до прокуратури міста, так і до підприємства відповідача, йому по цей час відповідачем не здійснено нарахування та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та по цей час.

Тобто, він вважає, що є очевидним той факт, що оскільки наказ про його звільнення скасовано судом, то з моменту його видання - до моменту винесення рішення судом апеляційної інстанції, відповідач повинен був нарахувати йому заробітну платню, виходячи з його середнього розміру заробітку за зазначений вище період часу, тобто з 27 листопада 2013 року - по цей час включно.

17 листопада 2014 року він отримав лист від відповідача за вих. № 01 - 28/5210 від 11.11.2014 р. за підписом генерального директора філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» про те, що його заява розглянута. В рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області відсутня вказівка про виплату йому заробітної плати за час вимушеного прогулу. Тобто із зазначеної відповіді витікає, що відповідач констатує очевидні речі щодо тексту рішення суду апеляційної інстанції, та безпричинно, незаконно і безпідставно виплачувати йому заробітну плату за час вимушеного прогулу в добровільному порядку, без судового рішення не буде.

Він вважає, що такі дії відповідача є незаконними, оскільки його право на отримання компенсації за вимушений прогул передбачено чинним законодавством України, зокрема ст. 235 КЗпІІ України, якщо є спір про виплату такої компенсації. Під час розгляду справи судом 1-ї інстанції, представником відповідача в судовому засіданні не заперечувалась можливість виплати йому компенсації за вимушений прогул у разі задоволення його позову щодо визнання незаконним наказу про його звільнення.

Більше того, заявляти в суді вимогу про стягнення компенсації за вимушений прогул у разі незаконного звільнення - є його правом, а не обов'язком, що не позбавляє його права звертатись до суду з окремим позовом щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості з виплати заробітної плати, яка виникла внаслідок безпідставної невиплати йому відповідачем компенсації за вимушений прогул, розмір якої можливо встановити шляхом надання відповідної довідки про розмір заробітної плати, яку ним буде надано в суд додатково, до початку слухання справи по суті, а в разі неможливості її отримання - шляхом витребування довідки від відповідача за запитом суду.

Згідно з розрахунком його середньої заробітної плати за вимушений прогул з 28.11.2013 р. по 08.12.2014 р., здійснений відповідачем та наданий до суду, сума нарахованої йому заробітної плати склала 23757 грн. 77 коп., в зв'язку з чим, заборгованість відповідача по заробітній платі складається з компенсації за вимушений прогул з 28 листопада 2013 р. - по 16.09.2014 р. (з наступного дня після звільнення - до винесення рішення апеляційним судом Дніпропетровської області), та з 17.09.2014 р. - по цей час, за який відповідач повинен сплатити йому його середній заробіток за останнім місцем його роботи у відповідача, в розмірі, зазначеному відповідачем в розрахунку.

Крім того, своїми незаконними діями, пов'язаними з незаконної невиплатою йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, відповідач завдав йому також і моральної шкоди, яка полягає в наступному: відповідачем, в зв'язку з незаконною невиплатою йому заробітної плати, було грубо порушено гарантовані йому Конституцією України та чинним законодавством України його права як працівника на отримання грошової компенсації в зв'язку з незаконним звільненням; з вини відповідача він втратив свій заробіток та протягом тривалого часу своє єдине джерело для свого існування та існування його сім'ї, що порушило звичний йому перебіг життя, незаконна відмова відповідача виплатити йому заробітну плату, якої він був незаконно позбавлений відповідачем, значно ускладнила його існування; внаслідок значного обмеження фінансового забезпечення його та його сім'ї після відмови відповідача виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу, в нього значно скоротилась можливість для підтримання свого існування та існування своєї сім'ї на безпечному для життя рівні; за захистом своїх прав та інтересів він змушений звертатися до прокуратури, адвоката та до суду, що є незвичним для нього проведенням свого часу; з вини відповідача він змушений витрачати свій вільний час не на організацію відпочинку та свого дозвілля, а на судовий спір з відповідачем, що також додає йому значних, тривалих моральних страждань та переживань.

Все перелічене вище, значно погіршило його звичний життєвий ритм, погіршило його загальне самопочуття та знизило загальний життєвий тонус, що завдало та продовжує завдавати йому додаткових моральних страждань. Для відшкодування завданої йому відповідачем моральної шкоди, йому знадобляться значні додаткові витрати фізичних та духовних сил, а також додаткові майнові витрати, пов'язані із судовим процесом та розглядом його позову в суді. Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його трудових прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення відповідачем його трудових прав є очевидним, оскільки він безпідставно відмовився виплачувати йому борг по заробітній платні, який виник внаслідок незаконної відмови відповідача виплачувати йому компенсацію за вимушений прогул, який стався внаслідок прийняття відповідачем незаконного рішення про його звільнення з роботи.

Таким чином, виходячи з обґрунтувань, наведених вище, завдану йому відповідачем моральну шкоду він оцінює на загальну суму 5000 (п'ять тисяч) гривень, розмір якої він визначив, виходячи із суб'єктивного сприйняття наслідків завданої йому відповідачем шкоди та оцінки тих додаткових зусиль, які йому необхідно буде витратити на відновлення свого звичного життя.

Докази, якими можуть бути підтвердженні обставини та факти, викладені в позовній заяві, підтверджуються документами, доданими до справи, в тому числі рішенням суду, що набрало законної сили, яким встановлено, в тому числі, порушення відповідачем його трудових прав та завдання йому моральної шкоди.

На підставі викладеного вище та відповідно до вимог, передбачених ст. 27, 31 ЦПК України, позивач прохає:

1. Стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, яка виникла внаслідок безпідставної та незаконної невиплати йому відповідачем компенсації за вимушений прогул, пов'язаний з його незаконним звільненням з моменту його звільнення по день поновлення його на роботі та з заборгованості по заробітній платі з моменту поновлення на роботі - по 08.12.2014 р. включно в сумі 23757 грн. 77 коп., з яких відповідачу слід утримати єдиний соціальний внесок в розмірі 3,6 % в сумі 918 грн. 69 коп.; податок на доходи фізичних осіб в розмірі 15% на суму 3690 грн. 12 коп., та військовий збір в розмірі 1,5% на суму 382 грн. 81 коп., всього обов'язкових податків та зборів на суму 4991 грн. 62 коп., заробітна плата до виплати 18766 грн. 15 коп.

2. Стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану йому моральну шкоду, пов'язану з невиплатою йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень, виходячи з обґрунтувань, викладених вище.

3. Стягнути з відповідача на його користь всі судові втрати, понесені ним в зв'язку з розглядом цієї справи судом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги та їх обгрунтування, що викладені в позовній заяві, з врахуванням внесених до позову змін, підтримав в повному обсязі. З його додаткових пояснень витікає, що з моменту незаконного звільнення по цей час він ніде не працевлаштовувався, є інвалідом 3 групи, в зв'язку з чим отримує пенсію, на утриманні має повнолітнього сина, який також є інвалідом 3 групи та отримує пенсію у розмірі близько 950 грн., проживає разом з ним. В період невиплати йому заробітної плати він змушений брати банківський кредит та позичати гроші у знайомих, щоб забезпечити існування сім'ї. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди в грошовому вимірі в сумі 5 тис. грн. відповідає перенесеним ним моральним стражданням, пов'язаних з незаконною невиплатою йому відповідачем заробітної плати за час вимушеного прогулу, що стався за вини відповідача, внаслідок його незаконного звільнення.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, заперечень проти позову не надав, проте надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника. (а.с.50)

Відповідно до положень ст. 169 ЦПК України, враховуючи думку позивача, який наполягав на проведенні судового засідання за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання, суд на місці ухвалив: проводити судове засідання за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Вислухавши позивача та дослідивши надані у справі письмові докази, а саме:

копію листав від 11.11.2014 р. № 01-28/5210 за підписом генерального директора філії Вільногірського ГМК ПрАТ «Кримський Титан», Лазнікова О.М., на адресу ОСОБА_1, де повідомляється про відсутність в судовому рішенні вказівки на виплату ОСОБА_1 зарплати за час вимушеного прогулу (а.с.5);

копію листа прокурора м. Вільногірська, Дніпропетровської області, Дяковського Г.Л., від 07.11.2014 р. № 48-24-14, на адресу ОСОБА_1, де надана порада звернутися до суду для захисту порушених прав (а.с.6);

копію рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2014 р. за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» (третя особа: первинна організація незалежної профспілки гірників України філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат) про визнання незаконним та скасування наказу (розпорядження) про припинення трудового договору, відшкодування моральної шкоди, згідно якого суд вирішив:

«Апеляційну скаргу та позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року скасувати.

Визнати незаконним наказ Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» №404 від 27 листопада 2013 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» на користь ОСОБА_1 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» у дохід держави 243грн.60коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.» (а.с. 7-8);

копію аркушів паспорта громадянина України на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19-20);

довідку Управління пенсійного фонду України у м. Вільногірську, Дніпропетровської області, від 13.11.2014 р., згідно якої ОСОБА_1 за 2013 р. нараховано суму заробітку для нарахування пенсії в сумі - 24872.88 грн., за 2014 р. нараховано для пенсії - 0.00 грн. (а.с.29);

копію трудової книжки на ім'я ОСОБА_1, в якій за порядковим номером 26 від 27.11.2013 р. є відмітка: звільнений з роботи в філії Вільногірського ГМК ПрАТ «Кримський Титан» по п.1 ст. 40 КЗпП України ( скорочення штату працівників), наказ № 404 від 26.11.2013 р.; за порядковим номером 27 від 18.09.2014 р. є відмітка: запис за номером 26 недійсний, наказ № 368 від 18.09.2014 р. (а.с. 51-52) - та оцінивши зазначені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, керуючись законом, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав.

Суд вважає встановленим, що позивач до 27.11.2013 р. перебував в трудових відносинах з підприємством відповідача та займав посаду слюсара-ремонтника (інвалід) механослужби, що не заперечується сторонами та підтверджується записом за порядковим номером 25 в копії трудової книжки позивача ОСОБА_1, копією наказу про звільнення з роботи, копією рішення суду апеляційної інстанції.

27.11.2013 р. позивач був звільнений з роботи по п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників), згідно наказу по підприємству відповідача № 404 від 26.11.2013 р., що не заперечується сторонами та підтверджується записом за порядковим номером 26 в копії трудової книжки позивача ОСОБА_1, копією рішення суду апеляційної інстанції.

За рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2014 р., яке набрало законної сили, вищезазначений наказ про звільнення позивача з роботи був визнаний незаконним і був скасований, внаслідок чого, фактично, відбулося поновлення позивача на роботі на підприємстві відповідача на посаді, яку він займав на момент звільнення з роботи; при цьому з відповідача було стягнуто 1000.00 грн. на користь позивача для відшкодування моральної шкоди, в зв'язку порушенням його трудових прав.

На підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2014 р. та на виконання зазначеного рішення суду відповідач видав наказ № 368 від 18.09.2014 р. про скасування запису № 26 в трудовій книжці позивача про його звільнення з роботи, та вніс відповідний запис до трудової книжки позивача за порядковим номером 27, таким чином, фактично, поновив позивача на роботі, проте до роботи його не допустив і від виплати позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу ухилився; в той же час звільнення позивача в іншому порядку, який би не суперечив закону, не здійснив.

Не дивлячись на це та на явку позивача на роботу 17.09.2014 р. та надання ним заяви про допущення його до роботи від 17.09.2014 р., в зв'язку з скасуванням наказу про його звільнення, підприємство відповідача не допустило позивача до роботи і не сплатило йому заробітну плату в установленому законом порядку та розмірах за вимушений прогул, обумовлений незаконним звільненням з роботи, за період з 18.11.2013 р. по 17.09.2014 р. та з 17.09.2014 р. по 08.12.2014 р., про що свідчить лист відповідача позивачу від 11.11.2014 р. (а.с.5).

Суд доходить висновку, що відповідно до встановлених обставин та згідно положень ч.ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України та ч.1 ст. 236 КЗпП України, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі, внаслідок безпідставної та незаконної невиплати йому відповідачем компенсації за вимушений прогул, пов'язаний з його незаконним звільненням, з моменту його звільнення з 28.11.2013 р. по день поновлення його на роботі - 16.09.2014 р. та заборгованості по заробітній платі з моменту поновлення на роботі - 16.09.2014 р. по 08.12.2014 р., включно, в сумі 23757 грн. 77 коп., з яких відповідачу слід утримати єдиний соціальний внесок в розмірі 3,6 % в сумі 918 грн. 69 коп.; податок на доходи фізичних осіб в розмірі 15% на суму 3690 грн. 12 коп., та військовий збір в розмірі 1,5% на суму 382 грн. 81 коп., всього обов'язкових податків та зборів на суму 4991 грн. 62 коп., заробітна плата до виплати - 18766 грн. 15 коп.

Суд доходить висновку, що внаслідок протиправних дій відповідача були порушені трудові права позивача, стосовно доступу до роботи та виплати передбаченої законом компенсації за вимушений прогул, внаслідок чого позивачу було завдано суттєвої моральної шкоди, позивач зазнав душевних страждань, змушений був вживати заходів для захисту своїх трудових прав та для забезпечення свого життя та життя своєї сім'ї, тобто змушений був вживати додаткових зусиль для організації свого життя; проте, з врахуванням доведеності обсягу та глибини перенесених душевних страждань, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди в грошовому вимірі слід зменшити і визначити його в сумі - 3000.00 грн., що буде відповідати вимогам розумності, добросовісності та справедливості (п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України).

Згідно ст.ст. 10,11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінюючи докази у справі, в тому числі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2014 р. (а.с. 7-8), суд керується вимогами ч.ч.1,2,3, ст. 61 ЦПК України, в яких зазначено, що: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України, передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір; при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік; якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ч.1 ст. 236 КЗпП України, передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно ст. 23 СК України,1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.16 ЦК України, 1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до положень законодавства України, що регулює вирішення питань в даній сфері (ст.237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про розгляд судами цивільних справ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,) зазначено, що суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди повинен керуватися вимогами розумності і справедливості, враховувати глибину моральних страждань та характер порушених прав.

Як вбачається з обставин справи, встановлених в судовому засіданні, в період з моменту незаконного звільнення позивача з роботи та до моменту розгляду справи в суді, тобто з 28.11.2013 р. по 16.12.2014 р. (по день внесення остаточних змін до позову а.с.44-47) відповідач не виплатив позивачу заробітну плату в установленому законом порядку та розмірі за вимушений прогул, тобто порушив трудові права позивача на оплату праці та отримання гарантій, що призвело його до суттєвих моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім'ї.

Стягуючи моральну шкоду, суд враховує конкретні обставини справи, а саме, довгий період неотримання заробітної плати позивачем, ухилення відповідача від виконання вимог закону в інтересах позивача, стосовно виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, що відбувся за вини відповідача, обсяг та глибину перенесених позивачем душевних страждань.

Відповідно до положень ч.2 ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що рішення суду слід допустити до негайного виконання в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі на загальну суму - 23757 грн. 77 коп., з яких відповідачу слід утримати єдиний соціальний внесок в розмірі 3,6 % в сумі 918 грн. 69 коп.; податок на доходи фізичних осіб в розмірі 15% на суму 3690 грн. 12 коп., та військовий збір в розмірі 1,5% на суму 382 грн. 81 коп., всього обов'язкових податків та зборів на суму 4991 грн. 62 коп., установивши заробітну плату до виплати позивачу - 18766 грн. 15 коп.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», судові витрати у справі, в виді судового збору за немайнові вимоги - 243.60 грн. та за майнові вимоги - 243.60 грн., які задоволено, слід покласти на відповідача, Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Кримський Титан», , юридична адреса: 01601, м. Київ, Печерський район, вул. Мечникова, буд. 2, літера А, (в особі філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський Титан», і/к 33173973, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, 1.).

Стосовно наявності інших судових витрат позивач документального підтвердження не надав.

На підставі викладеного та ст.ст. 3, 4, 11, 16, 22, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 1-4, 5-1, 21, 22, 23, 36, 47, 84, 221, 233, 235, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Кримський Титан», , юридична адреса: 01601, м. Київ, Печерський район, вул. Мечникова, буд. 2, літера А, (в особі філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський Титан», і/к 33173973, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, 1.), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Вільногірська, Дніпропетровської області, ІПН № НОМЕР_1, інваліда 3 групи, зареєстрованого за місцем проживання АДРЕСА_1, заборгованість по заробітній платі, яка виникла внаслідок безпідставної та незаконної невиплати йому відповідачем компенсації за вимушений прогул, пов'язаний з його незаконним звільненням, з моменту його звільнення з 28.11.2013 р. по день поновлення його на роботі - 16.09.2014 р. та з заборгованості по заробітній платі з моменту поновлення на роботі - 16.09.2014 р. по 08.12.2014 р., включно, в сумі 23757 грн. 77 коп., з яких відповідачу слід утримати єдиний соціальний внесок в розмірі 3,6 % в сумі 918 грн. 69 коп.; податок на доходи фізичних осіб в розмірі 15% на суму 3690 грн. 12 коп., та військовий збір в розмірі 1,5% на суму 382 грн. 81 коп., всього обов'язкових податків та зборів на суму 4991 грн. 62 коп., заробітна плата до виплати - 18766 грн. 15 коп.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Кримський Титан», , юридична адреса: 01601, м. Київ, Печерський район, вул. Мечникова, буд. 2, літера А, (в особі філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський Титан», і/к 33173973, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, 1.), на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану йому моральну шкоду, пов'язану з невиплатою йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень, виходячи з обґрунтувань, викладених в позові.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Кримський Титан», , юридична адреса: 01601, м. Київ, Печерський район, вул. Мечникова, буд. 2, літера А, (в особі філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський Титан», і/к 33173973, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, 1.), в дохід держави України судові витрати, в виді судового збору: 243.60 грн. - за задоволені майнові вимоги (стягнення зарплати), 243.60 грн. - за задоволені немайнові вимоги (відшкодування моральної шкоди).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.