У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: Рожина Ю.М.,

суддів: Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.

секретаря судового засідання Пиляй І.С.,

з участю

представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника відповідача ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» Павлюк І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з пропущенням строків її виплати та середнього заробітку за весь час затримки виплати заборгованості по заробітній платі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2014 року позов задоволено повністю.

Стягнуто із відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" на користь ОСОБА_2 компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 126 грн. 8 коп. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 26 272 грн.

Стягнуто із відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 1128 грн. 28 коп. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 36 980 грн.

Стягнуто із відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" в дохід держави 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що суд задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишив поза увагою роз'яснення, викладені у п.20 постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та правові позиції Верховного Суду України у справах №6-60цс13, 6-114цс13 від 03 липня, 20 листопада 2013 року, відповідно до яких у разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком та інших конкретних обставин.

Доводить, що враховуючи наведені норми та оскільки розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, яку суд стягнув на користь ОСОБА_2 склала 126 грн. 8 коп., що становить 4,1% від розміру первинних позовних вимог, то стягненню підлягає сума середнього заробітку пропорційно до суми задоволених позовних вимог (26272,00 грн. х 4,1 = 1077,15).

Стверджує, що посилання ОСОБА_1 на дані Державного комітету статистики України про розмір середньої заробітної плати у 2013 та 2014 роках є необґрунтованими, оскільки відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 його заробітна плата була набагато меншою.

За викладених обставин просить скасувати рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» задовольнити частково.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 13 жовтня 2014 року рішення Рівненського міського суду від 17 червня 2014 року частково змінено, зменшено суму середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» на користь позивача ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні з 36 980 грн. до 1200 грн., а ОСОБА_2 з 36 272 грн. до 1100 грн.

В решті рішення місцевого суду залишено без змін, а подана апеляційна скарга відхилена.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року рішення апеляційного суду Рівненської області від 13 жовтня 2014 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що у трудових відносинах із ВАТ „Рівненський завод тракторних агрегатів" перебували ОСОБА_1 з 6 червня 2007 року по 29 грудня 2009 року, а ОСОБА_2 з 5 вересня 1978 року по 21 вересня 2011 року.

При звільненні позивачів ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» не провів з ними належного розрахунку.

Судовим наказом Рівненського міського суду від 28 вересня 2011 року на користь ОСОБА_1 стягнуто з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» 8 117 грн. 18 коп. заборгованості по заробітній платі.

Судовими наказами Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2011 року та від 20 липня 2012 року на користь ОСОБА_2 стягнуто з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» заборгованість по заробітної плати в сумі 13 269 грн. 84 коп. та сумі 11 945 грн. 58 коп.

Суд першої інстанції встановив, що не заперечується відповідачем, про виконання судових наказів у лютому 2013 року.

Задовольняючи позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції послався на вимоги ст.ст.116,117 КЗпП України та виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог. Одночасно врахував, що саме на відповідача покладається обов'язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні, відповідно відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачам при звільненні всіх належних сум мала місце не з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В тому разі, якщо причиною непроведення своєчасного розрахунку є спір між сторонами щодо розміру належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

06 травня 2014 року позивачі, скориставшись своїм правом у відповідності до ст.31 ЦПК України подали до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій ОСОБА_1 просив стягнути компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 1 128,28 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 36 980 грн, а ОСОБА_2 - компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 126,08 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 26 272 грн.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2, а тому стягнення суми середнього заробітку пропорційно до суми задоволених позовних вимог не заслуговують на увагу, оскільки з врахуванням уточнених позовних вимог позивачів судом першої інстанції позов задоволено в повному обсязі.

Рішенням Конституційного Суду України №9-рп/2013 від 15.10.2013 року зроблено висновок, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ухвалено без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2014 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук