пр № 2-з/464/2/15
УХВАЛА

14.01.2015 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Борейко С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №464/12766/14-ц ,-

в с т а н о в и в:

у провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з останньої матеріальної шкоди у розмірі 1505299 грн. 89 коп.

Разом із позовною заявою на адресу суду надійшла від підлісного ОСОБА_3 заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 2/3 квартири №10 на вулиці Богдана Хмельницького,57 у м.Львові, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2; накласти арешт на ? ідеальну частину нежитлового приміщення на вулиці Таманська,4/1 у м.Львові та ? ідеальну частину будівельних матеріалів, які були використані в ході реконструкції цього приміщення, які на підставі рішення апеляційного суду Львівської області 23 січня 2012 року належать на праві власності ОСОБА_2 В обґрунтування покликається на те, що звернувся до суду із вищевказаним позовом, а тому враховуючи ціну позову, з метою захисту її прав, просить заяву задовольнити.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, приходжу до наступного.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Із змісту даної статті вбачається, що накладення арешту на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу, та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

З правової позиції викладеної у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2012 року №9 (із змінами і доповненнями) позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Враховуючи вищевказані норми, вивчивши доводи позивача викладені у заяві про забезпечення позову, які обґрунтовані доказами, оглянувши матеріали цивільної справи №464/12766/14-ц; з урахуванням даних, наданих на підтвердження позовних вимог та відомості про особу відповідача, а також, враховуючи майновий характер позовних вимог та співмірність таких із обраним видом забезпечення позову, приходжу до висновку, що необхідно накласти арешт на 2/3 квартири №10 на вулиці Богдана Хмельницького,57 у м.Львові, яка на праві приватної спільної часткової належить ОСОБА_2, що підтверджено та витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Щодо накладення арешту на частину нежитлового приміщення та ? будівельних матеріалів, приходжу до переконання, що такий вид забезпечення позову не обґрунтований жодними належними та допустимими доказами, що підтверджують право власності на вказане майно; рішення апеляційного суду Львівської області є підставою для набуття права власності, однак не виникненням права власності у розумінні норм цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, оскільки між сторонами наявний спір, а тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а відтак, заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

На підставі наведеного, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2012 року №9, керуючись ст.ст.151-153, 208, 210 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №464/12766/14-ц задовольнити частково.

Накласти арешт на 2/3 квартири №10 на вулиці Богдана Хмельницького,57 у м.Львові, яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1) боржник.

Стягувач ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2.

Копію ухвали про забезпечення позову направити піділісному ОСОБА_3 для предявлення до примусового виконання в органи Державної виконавчої служби у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Строк предявлення до виконання ухвали становить один рік.

Суддя С.В.Борейко