Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Савченко В.О., Амеліна В.І, Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2009 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та виселення, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року щодо повного й своєчасного погашення кредиту, унаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 67 655 доларів США, в рахунок якої й просило звернуто стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2009 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 520 944 грн 89 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаної нерухомості банком з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та наданням банку усіх повноважень, необхідних для продажу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2015 року резолютивну частину вказаного рішення міськрайонного суду змінено й викладено в наступній редакції.

У рахунок погашення кредитної заборгованості в розмірі 67 655, 18 доларів США, що еквівалентно 520 944 грн 89 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 65 756, 40 доларів США, 1 694, 15 доларів США - заборгованість про процентам за користування кредитом, 140 доларів США - заборгованість по комісії та 64,63 доларів США - пені, звернуто стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом надання банку права укладення від імені власника цього будинку договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням банком усіх необхідних для цього документів за початковою ціною не нижче ніж 577 144 грн, яка встановлена п. 33. 3 договору іпотеки, або на підставі оцінки майна на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що через неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, виникла заборгованість, у рахунок якої банк має право звернути стягнення на іпотечне майно.

Апеляційний суд фактично погодився з такими висновками суду першої інстанції, при цьому виклав резолютивну частину рішення у іншій редакції, зазначивши усі складові кредитної заборгованості.

Також є вірним висновок судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення вимог про виселення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2009 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

В.І. Амелін

Д.О. Остапчук