Дата документу 18.08.2015
Справа № 320/2856/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Колодіної Л.В.,

при секретарі Арифовій Л.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі № 1 житлового будинку № 8 по вул. Профінтерна в м. Мелітополі Запорізької області.

В своєму позові позивач вказує, що він є власником квартири за вказаною адресою на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.1991 року. З 02.11.1983 року він зареєстрований та постійно проживає у цій квартирі. 14.01.1999 року в квартирі був прописаний син колишньої дружини позивача ОСОБА_4, відповідач по справі. В 1999 році ОСОБА_4 був призваний на строкову військову службу, в листопаді 2001 року строк його служби закінчився, він повернувся до м. Мелітополя, однак в квартиру позивача більше не повертався. Тобто, з листопада 2001 року відповідач за місцем своєї реєстрації, в належній позивачу квартирі, не проживає, однак, залишаючись зареєстрованим в ній, приводить до порушення прав позивача як власника квартири, та змушує позивача сплачувати за нього комунальні послуги. Крім того, відповідач набрав кредитів в банківських установах та зазначив адресу свого проживання по реєстрації, внаслідок чого до позивача постійно звертаються працівники банків з вимогою погасити борги відповідача. Таким чином, у позивача порушився нормальний спосіб життя, дані звернення негативно сказалися на його здоровї, внаслідок чого він переніс інсульт. Зняти відповідача з реєстрації в позасудовому порядку неможливо, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, та пояснив, що відповідач по справі ОСОБА_4 з 2001 року не мешкає за вказаною адресою. 12 червня 1987 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Колодіну». В даній квартирі речей відповідача немає. Зараз там мешкає тільки позивач. Останній раз відповідач зявлявся в квартирі у 1999 році.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що відповідач ОСОБА_4 до 2005 року мешкав у квартирі АДРЕСА_1, а з листопада 2008 року по грудень 2008 року виїжджав з неї. У 2005 році позивач змінив замки в квартирі, тим самим виселив відповідача, але ключ від квартири згодом передав йому. Відповідач вважав, що позивач є його батьком. Особисті речі ОСОБА_4 і досі є в цій квартирі. Коли останній раз відповідач перебував у квартирі - представник відповідача не може дати відповідь суду. На даний момент у відповідача немає ключів від квартири, оскільки відповідач передав їх ОСОБА_3, т.я. ключ у них був один. Відносини між позивачем та відповідачем зіпсувались з листопада 2001 року, коли ОСОБА_4 повернувся із армії. Після цього він виїжджав на 1-1,5 місяці на заробітки. Представник відповідача також пояснив, що до суду з вимогами до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням чи про вселення ОСОБА_4 не звертався.

Представник Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що в квартирі АДРЕСА_2 мешкає ОСОБА_3. Свідок знайом з ним з 1995 року. Мешкає ОСОБА_3 в даній квартирі один. Приблизно у 1998-1999 році свідок залишався у позивача ночувати, в квартирі він не бачив ні жінки, ні молодого чоловіка. У позивача є син ОСОБА_7. Про сина ОСОБА_8 свідку нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона є колишньою дружиною позивача та матірю відповідача. Мешкає вона по вул. Р.Люксембург вже 10 років. Шлюб між нею та позивачем був зареєстрований у 1987 році, а розірваний - у 2005 році. Позивач за своєю ініціативою прописав у квартирі відповідача, вона його про це не прохала. Після розірвання шлюбу її син залишився мешкати з ОСОБА_9. Свідок також пояснила суду, що з 1999 року по 2001 рік відповідач служив у армії. Після армії він проживав в квартирі разом з нею та ОСОБА_9. В 2010 році відповідач вже не мешкав в квартирі, т.я. позивач змінив замки і не давав йому ключі, а тому відповідач не міг зайти до квартири. Приблизно 3 роки після розірвання її шлюбу з ОСОБА_9, ОСОБА_4 мешкав в квартирі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.1991 року належить квартира АДРЕСА_1 /а.с.7-8/.

Згідно довідки КП „ЖКГ-2, ОСОБА_4 дійсно був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14.01.1999 року /а.с.9/.

Згідно довідки КУ «Мелітопольська міська поліклініка №1» ММР ЗО, довідки МСЕК та медичної карти вбачається, що позивач постійно хворіє, має похилий вік.

Згідно наданої представником відповідача постанови про припинення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 від 08.06.2009 року вбачається, що ОСОБА_4 був затриманий 02.08.2006 року та 04.08.2006 року йому була визначена міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 02.06.2009 року міра запобіжного заходу ОСОБА_4 була змінена з тримання під вартою на підписку про невиїзд. 08.06.2009 року міра запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання ОСОБА_4, а саме: АДРЕСА_3 була скасована.

Згідно до вимог ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином за законом умовою для визнання особи- члена сім"ї власника жилого приміщення- є відсутність члена сім"ї у цьому приміщенні понад один рік без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналізуючи вищевказані докази, показання свідків, судом було встановлено, що відповідач на час предявлення позову за вказаною адресою не проживав більше одного року, а саме: з 02.06.2009 року (з часу його звільнення з під варти), а тому суд вважає необхідним визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_4.

Керуючись ст.ст.319, 321, 405 ЦК України, ст.ст.10, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, п.34, 39 Постанови ПЛЕНУМУ ВСС УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.В. Колодіна