АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3311/14-ц 22-ц/774/1675/К/15
Справа №211/3311/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/1675/К/15 інстанції - Рибаєва О.А.
Категорія 55 (4) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 грудня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Зубакової В.В., Соколан Н.О.,

секретар - Петренко К.І.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача Павлова Марка Володимировича та Тютюнника Сергія Івановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юстас-ТК» на заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юстас-ТК» про стягнення заробітної плати середнього заробітку, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом до ТОВ «Юстас-ТК», в обгрунтування якого зазначив, що з 02 березня 2009 року працював на підприємстві відповідача на посаді сторожа, з якої звільнений відповідно до наказу №4-к від 04 квітня 2014 року. При звільненні відповідач не виплатив йому частково заборгованість по заробітній платі, яка станом на 04 квітня 2014 року складала 12000,00 грн. 30 квітня 2014 року відповідач виплатив йому лише 3000 грн., повідомивши про відмову від подальших виплат. На підставі цього позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 12000,00 грн. середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні в сумі 13035,71 грн., моральну шкоду в сумі 2000 грн. та судові втрати по справі.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково, на його користь з відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 12 000,00 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 13030,50 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн., а також вирішено питання щодо стягненя судових втрат по справі

В апеляційній скарзі представник відповідача Павлов М.В. ставить питання про зміну заочного рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_6 заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні моральної шкоди, та вважає, що стягненню підлягає тільки заборгованість по заробітній платі в сумі 4360,10 грн., посилаючись на те, що саме зазначена сума заборгованості підтверджена матеріалами справи. Крім того, суд не врахував того, шо розрахунок при звільненні не здійснено у зв'яку з відсутністю позивача на робочому місці в день його звільнення, та дійшов помилкового висновку про стягнення на його користь компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та моральної шкоди. Також, судом не надано належної оцінки доказам, наданим на підтвердження стягнення витрат на правову допомогу.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_6просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №ЮС-0000002 від 02 березня 2009 року ОСОБА_6 прийнятий на посаду сторожа ТОВ «Юстас-ТК» та на підставі наказу №4-к від 04 квітня 2014 року звільнений з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 5).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем позовних вимог.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як установлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами, в період з 02 березня 2009 року по 04 квітня 2014 року сторони перебували в трудових відносинах, в яких, відповідно до положень ст. 21 КЗпП України, працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену трудовим договором, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а роботодавець (власник підприємства) зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч. ч.1,2 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, при розгляді справ щодо виплати працівникові заробітної плати предметом спору є наявність заборгованості по заробітній платі, розмір цієї заборгованості, наявність спору щодо цього розміру, причини та тривалість невиплати належних працівникові сум.

Відповідно до ст.. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд

встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_6 на підтвердження своїх вимог посилався на копії податкових розрахунків за формою 1-ДФ ТОВ «Юстас-ТК», із яких убачається, що штатному працівнику ТОВ «Юстас-ТК» - платнику податку з індивідуальним ідентифікаційним номером НОМЕР_1, яким є позивач ОСОБА_6, нараховувалися доходи, в тому числі за період з 01 квітня 2010 року по 04.04.2014 року - на загальну суму 49970грн.54коп. (а.с. 42 - 138, 150).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції погодився з доводами позивача щодо розміру невиплаченої йому відповідачем заробітної плати, не звернувши уваги на те, що при уточненні позовних вимог 11 лютого 2015 року ОСОБА_6 зазначив, що його розрахунки сум, які він просить стягнути з відповідача, є приблизними і він має намір їх уточнити, оскільки відповідачем відмовлено у видачі йому довідок про заборгованість по заробітній платі та про середній заробіток, які він просив витребувати у відповідача (а.с. 159).

Не зваживши на клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи (а.с. 165) та не з'ясувавши в повному обсязі усі обставини справи, суд першої інстанції ухвалив у справі заочне рішення та дійшов передчасного висновку про те, що відповідач не виплатив позивачу при звільненні 12000грн., що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що представник відповідача Тютюнник С.І. не з'явився в судове засідання з поважних причин через відрядження (а.с. 165, 166), заочне рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення, оскільки, на думку колегії суддів, докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в зазначених вище податкових розрахунках за формою 1-ДФ ТОВ «Юстас-ТК» зазначено не тільки про нарахування доходів штатному працівнику ТОВ «Юстас-ТК» - платнику податку з індивідуальним ідентифікаційним номером НОМЕР_1, яким є позивач ОСОБА_6, але й про виплату нарахованих сум у тому обсязі, в якому вони нараховані (а.с. 42 - 138).

Згідно довідок, наданих відповідачем суду апеляційної інстанції, заборгованість відповідача по заробітній платі ОСОБА_6 30 квітня 2014 року складає 4360грн.10коп., розмір середньої заробітної плати становить 1220грн.

Перевірити заперечення відповідача щодо виплати ОСОБА_6 заробітної плати та її розмір колегія суддів позбавлена можливості у зв'язку з тим, що згідно з наданим відповідачем Актом передачі від 21 травня 2015 року платіжні відомості за період з січня 2013 року по березень 2014 року передані Довгинцівському районному суду м. Кривого Рогу на виконання ухвали від 13 травня 2015 року для проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної в іншій цивільній справі (№211/3337/14-ц - за позовом дружини позивача ОСОБА_9).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доведеною позивачем є сума заборгованості по заробітній платі, яка визнана відповідачем, а саме 4360грн.10коп., яка і має бути стягнута на користь ОСОБА_6

Враховуючи, що відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України та не виплатив позивачу зазначену суму при звільненні, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував про те, що ОСОБА_6 не отримав вчасно остаточний розрахунок з власної вини, оскільки не працював в останній день перед звільненням, на підтвердження чого надав акти від 04 квітня та 04 червня 2014 року і службові записки від 04 квітня, 12 травня, 04 червня 2014 року, згідно з якими ОСОБА_6 з'явився на робочому місці 04 квітня 2014 року о 16-00 годині та надавши заяву на звільнення, покинув територію підприємства. На телефонні дзівнки з метою сповіщення щодо необхідності отримання грошових коштів при звільненні не відповідає (а.с. 197, 198, 199, 200).

Згідно з актом та службовими записками від 24 червня 2015 року ОСОБА_6 в усній формі повідомив, що відмовляється від отримання грошові кошти від підприємтсва у зв'язку зі зверненням до суду з позовною заявою з цього приводу (195, 196).

Між тим, суду апеляційної інстанції представник відповідача Тютюнник С.І., директор ТОВ «Юстас-ТК», пояснив, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_6 утворилась внаслідок неповної виплати заробітної плати за декілька місяців перед його звільненням, що цю заборгованість він обіцяв виплатити позивачу після звільнення, проте за наявності такої можливості не прийняв заходів до виплати цієї суми позивачу або для внесення її на депозитний рахунок підприємства у банку для безперешкодного отримання позивачем.

У п. 6 постанови Пленуму від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Верховний Суд України роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Беручи до уваги наведені вище норми закону та роз'яснення Верховного Суду України, враховуючи наявність спору про розмір належних до виплати ОСОБА_6 сум та необхідність часткового задоволення його позовних вимог, а також зважаючи на розмір спірної суми, на яку позивач має право, частку, яку вона становить у заявлених вимогах, істотність цієї частки, інші конкретні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 1000грн.

Також, враховуючи роз'яснення, надані в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зважаючи на характер і обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, тривалість немайнових втрат та можливість їх відновлення, інші обставини справи, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що належноє компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є 500 грн.

Оскільки суд першої інстанції при розгляді справи виходив із іншої правової оцінки обставин на предмет їх доведеності, з якою колегія суддів не погоджується, рішення суду в частині розміру заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, стягнутих з ТОВ «Юстас-ТК» на користь ОСОБА_6 необхідно змінити та відповідно зменшити розмір цих сум.

Віповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду в іншй частині не оскаржується, колегія суддів не вдається в її обговорення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2015 року необхідно змінити в частині розміру заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, стягнутих з ТОВ «Юстас-ТК» на користь ОСОБА_6, зменшивши розмір заборгованості - з 12000грн. до 4360, 10грн., розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку - з 13035,71грн. до 1000грн. та розмір моральної шкоди - з 1000грн. до 500грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юстас-ТК» задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2015 року змінити в частині розміру заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юстас-ТК» на користь ОСОБА_6, зменшивши розмір заборгованості - з 12000 (дванадцяти тисяч) гривень до 4360 (чотирьох тисяч триста шестидесяти) гривень 10 копійок, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку - з 13035 (тринадцяти тисяч тридцяти п'яти) гривень 71 копійки до 1000 (однієї тисячи) гривень та розмір моральної шкоди - з 1000 (однієї тисячи) гривень до 500 (п'ятисот) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І.Є. Ляховська

Судді: В.П. Зубакова

Н.О.Соколан