Справа № 265/3397/15-ц
Провадження № 2/265/1635/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Щербіна А.В.,

при секретарі Карповій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2015 року ОСОБА_1М звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів. В обгрунтування позову зазначила, що 27.03.2014 року помер її батько ОСОБА_3. Після смерті батька, позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після нього. 30.09.2014 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого набула у власність нерухоме майно однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Згодом, позивач дізналася, що її батько також мав депозитний рахунок в АТ «Дельта банку» на суму 70000,00 грн., які за життя не були ним отримані. З інформації наданої АТ «Дельта банк» її стало відомо, що депозит батька на суму 70000,00 грн. після його смерті, 02.04.2014 року зняла та собі привласнила знайома батька відповідач ОСОБА_2 Депозитний вклад батька, відповідач ОСОБА_2 отримала в банку на підставі довіреності, яка раніше була видана батьком. Вважала, що ОСОБА_2 не мала права отримувати депозит батька, оскільки після його смерті, видана ним довіреність втратила чинність. Посилаючись, зокрема на ст.ст.248, 1212 ЦК України, просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на свої користь безпідставно набуті кошти в сумі 70000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на свої користь судові витрати в сумі 700,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 письмових заперечень проти позову до суду не надала.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, але за участю її представників. Крім того зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Представник позивача - ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково у розмірі 45000,00 грн. Крім того зазначила, що ОСОБА_3 був її рідним братом. Після його смерті, вона дійсно отримала в банку вклад ОСОБА_3 на суму 70000,00 грн. скориставшись раніше виданою ним довіреністю, оскільки вважала, що брат довірив їй ці кошти. З отриманих грошових коштів, 25000,00 грн. вона витратила на поховання брата, решту на допомогу сестрам. Позов просила не задовольняти.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 березня 2014 року помер ОСОБА_3, про що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтва про смерть та складено актовий запис №464 від 28.03.2014 року (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є рідною донькою померлого ОСОБА_3 (а.с.7, 9).

Частина 1 ст.1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

02 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька. При цьому зазначила, що окрім неї, спадкоємцем за законом є також донька померлого ОСОБА_6 (а.с.61).

06 червня 2014 року від ОСОБА_6 подала приватному нотаріусу ОСОБА_5 заява, де зазначила, що вона відмовляється від своєї частки у спадщини, яка залишилася після ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (а.с.87).

Інших заяв від ОСОБА_6, так само, як і заяв від інших спадкоємців, в матеріалах спадкової справи ОСОБА_3, копія яка була надана приватним нотаріусом ОСОБА_5 не міститься.

Відомості про те, що окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є ще й інші особи, які відносяться до спадкоємців першої черги суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги, яка має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

З листа тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» від 15.05.2015 року №05-2802218/3 та виписки по угоді №002-04503-091113 від 09.11.2013 року, яка є додатком до вказаного листа, вбачається, що на імя ОСОБА_3 на підставі договору банківського вкладу був відкритий депозитний рахунок на суму 70000,00 грн. 02.04.2014 року вказаний договір достроково припинив свою дію на підставі заяви відповідача ОСОБА_2 від 27.03.2014 року, яка діяла на підставі довіреності №34/13 від 11.11.2013 року, виданої ОСОБА_3 Також з вказаного листа вбачається, що операції по отриманню грошових коштів з депозитних рахунків ОСОБА_3 здійснювалися особисто ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_2 (а.с.12).

В судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 також підтвердила, що дійсно в період з 27.03.2014 по 02.04.2014 рік отримала грошові кошти на загальну суму 70000,00 грн., які належали ОСОБА_3 та знаходилися в ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, суд приходить до висновку, до відповідач ОСОБА_2 в період з 27.03.2014 по 02.04.2014 рік отримала грошові кошти на загальну суму 70000,00 грн., які належали ОСОБА_3 та знаходилися в ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до ч.1.ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частина 1 ст.238 ЦК України передбачає, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

З матеріалів справи вбачається, що 11.11.2013 року ОСОБА_3 була видана ОСОБА_2 довіреність №34/13 на розпорядження депозитним рахунком відкритим відповідно до договору банківського вкладу №002-04503-091113 від 09.11.2013 року, у тому числі й отримання суми вкладу та нарахованих процентів після закінчення строку вкладу (а.с.41).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що після смерті ОСОБА_3, представництво відповідача ОСОБА_2 за довіреністю №34/13 від 11.11.2013 року припинилося, а отже вона не мала належних повноважень на отримання грошових коштів в ПАТ «Дельта Банк», які належали ОСОБА_3

При цьому, суд відкидає заперечення відповідача ОСОБА_2 про те, що у довіреності не зазначено, що вона не може зняти кошти після смерті брата, оскільки вони суперечать положенням п.6 ч.1 ст.248 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача ОСОБА_7 в частині стягнення 70000,00 грн. є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, оскільки вимогу позивача ОСОБА_1 в частині стягнення 70000,00 грн. суд задовольнив повністю, то й вимога про стягнення 700,00 грн. судових витрат на думку суду також є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) безпідставно набуті грошові кошти в сумі 70000,00 (сімдесят тисяч) гривень, а також суму судових витрат у розмірі 700,00 (сімсот) гривень.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

4. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Щербіна