Провадження № 2/752/488/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.05.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васильєва Наталія Іванівна, Відділ Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису, вчиненого 06.03.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильєвою Н.І., зареєстрованого в реєстрі за № 385, про звернення стягнення на транспортний засіб «Рено Кенго», 2007 р. випуску, д.н. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.03.2014 р. на підставі заяви Банку ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві було відкрито виконавче провадження № 42458638 про стягнення заборгованості з позивача за Кредитним договором № 6011727 від 24.01.2008 р., шляхом звернення стягнення на транспортний засіб «Рено» д.н. НОМЕР_1, 2007 р. випуску.

Зазначене виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису № 385 від 06.03.2014 р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильєвою Н.І.

Зазначений виконавчий напис позивач вважає таким, що порушує його права, оскільки на підставі Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який є спеціальним законом відносно Закону України «Про заставу», в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачено права звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З огляду на викладене, позивач вважає, що вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави суперечить положенням Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» , що тягне його незаконність.

В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, оскільки Кредитним договором, укладеним між сторонами у спорі, передбачено право Банку на звернення стягнення на предмет застави, шляхом вчинення виконавчого напису, а тому нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису діяв правомірно.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Васильєва Наталія Іванівна в судове засідання не з»явилась, надавши письмові пояснення з приводу заявлених вимог.

Третя особа ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.01.2008 р. між ОСОБА_1 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит в розмірі 100188 гривень за сплатою 11,99 % річних зі строком повернення 24.01.2015 р.

Зазначений кредит надано для придбання транспортного засобу марки «Рено Кенго» в ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський».

Забезпеченням виконання зобов»язань Позичальника за цим договором є застава придбаного транспортного засобу.

24.01.2008 р. між сторонами також був укладений Договір застави транспортного засобу «Рено Кенго» , 2007 р. випуску, д.н. НОМЕР_1.

Відповідно до п.6.2 Договору застави Звернення стягнення на предмет застави здійснюється на вибір Заставодержателя: на підставі виконавчого напису нотаріуса; за рішенням суду; шляхом позасудового врегулювання відповідно до чинного законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильєвою Н.І. за заявою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 385, про звернення стягнення на транспортний засіб «Рено Кенго» , 2007 р. випуску, д.н. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, з метою задоволення вимог Банку в розмірі 41328,95 гривень по сплаті кредиту, заборгованості по сплаті процентів в розмірі 4385,13, витрат а вчинення виконавчого напису 750 гривень, що разом становить 46464,08 гривень.

У відповідності зі ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 p., для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Згідно з Законом України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов»язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, як визначено в Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони в договорі, можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов»язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Тобто, положеннями зазначеного закону не передбачено звернення стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису.

Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року.

У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Зазначені висновки містяться також в ухвалі Верховного Суду України № 6-89/цс14 від 09.07.2014 р., відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обов»язковими для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус повинен відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у вчиненні виконавчого напису за № 385 про звернення стягнення на транспортний засіб «Рено Кенго», 2007 р. випуску, д.н. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 необхідно було відмовити, оскільки положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», які були чинні на момент виникнення між сторонами у даному спорі правовідносин, не містили положень щодо можливості задоволення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З урахуванням викладеного, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, в зв»язку з чим позов підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васильєва Наталія Іванівна, Відділ Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 06.03.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильєвою Н.І., зареєстрований в реєстрі за № 385, про звернення стягнення на транспортний засіб «Рено Кенго», 2007 р. випуску, д.н. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя