Справа №: 343/1193/13-ц
Провадження №: 2/0343/6/15
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Лицура І. М.,

секретаря Бойків В. П.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Долина Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, третя особа: ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним і таким, що є нікчемним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом, в якому з урахуванням збільшених та уточнених позовних вимог просила визнати заповіт (правочин) від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, посвідчений 23.07.2010 року секретарем Яворівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, недійсним та таким, що є нікчемним і застосувати наслідки нікчемності правочину, а також зобов»язати ОСОБА_3 сільську раду через Івано-Франківську філію ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вилучити із спадкового реєстру запис про посвідчення секретарем Яворівської сільської ради 23.07.2010 року заповіту від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 Свої вимоги мотивувала тим, що протягом більше 30 років вона проживала по сусідству з ОСОБА_5 в с.Яворів Долинського району Івано-Франківської області та була з нею в дружніх відносинах. Так як ОСОБА_5 дітей не мала і проживала одна, то в останні роки вона за нею доглядала, а коли та захворіла, то возила її на обстеження та лікування. Десь в травні-червні 2010 року ОСОБА_5 вручила їй копію заповіту від 20.06.2009 року, посвідченого нотаріусом Долинської районної державної нотаріальної контори, згідно з яким заповіла їй все своє майно, з якого зобов»язала сплатити 3500 грн. ОСОБА_6 та 3000 грн. ОСОБА_4 Фактично вона доглядала ОСОБА_5 майже до дня смерті, тільки десь за тиждень до смерті родичка останньої ОСОБА_4 заборонила їй це робити. Вже після смерті ОСОБА_5 їй стало відомо про те, що ніби-то вона склала заповіт на ім»я ОСОБА_4, який 23.07.2010 року посвідчено секретарем Яворівської сільської ради. При цьому спадкодавець ОСОБА_5 ніколи їй не говорила про свій намір скласти заповіт на іншу особу. Вказаний заповіт вважає недійсним і таким, що не укладався, оскільки 23.07.2010 року ОСОБА_5 була лежачою і в силу свого фізичного стану не могла писати та підписуватись. Таким чином в зв»язку з відсутністю підпису заповідача не дотримано форми правочину. Крім того, в самому заповіті від 23.07.2010 року, основний текст якого виконаний друкованим способом, є втиснутий рукописний текст про те, що у зв»язку із хворобою та на прохання ОСОБА_5 даний заповіт складено за місцем її проживання. Є очевидним, що саме рукописний текст у заповіті був дописаний після смерті ОСОБА_5, оскільки в реєстрі нотаріальних дій в порушення вимог пунктів 7,8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25.08.1994 року (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), відсутня відмітка про те, що на прохання заповідачки у зв»язку з її хворобою заповіт посвідчено на дому. Згідно висновку експерта від 27.02.2013 року підписи від імені ОСОБА_7 у двох примірниках заповіту від 23.07.2010 року та у журналі реєстрації нотаріальних дій ОСОБА_3 сільської ради виконані не ОСОБА_5, а іншою особою, тобто відсутнє волевиявленням ОСОБА_5 на укладення даного заповіту.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримали, зіславшись на вищевикладені обставини. Просили визнати заповіт (правочин) від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, посвідчений 23.07.2010 року секретарем Яворівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, таким, що не був укладеним, і є нікчемним, застосувавши наслідки нікчемності правочину, а також зобов»язати ОСОБА_3 сільську раду через Івано-Франківську філію ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вилучити із спадкового реєстру запис про посвідчення секретарем Яворівської сільської ради 23.07.2010 року заповіту від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 При цьому додатково пояснили, що не погоджуються з висновком експерта № 6/295 від 04.09.2015 року, оскільки він суперечить матеріалам справи та висновку експерта від 27.02.2013 року і вважають, що суд повинен був призначити комісійну експертизу. Просили позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Долинського району Івано-Франківської області згідно договору № 028 про надання юридичних послуг від 11.12.2014 року адвокат ОСОБА_8 позов не визнав, пояснивши, що вважає його безпідставним і таким, що до задоволення не підлягає. Так, чинним законодавством передбачено можливість визнання договору недійсним, а випадків визнання договору неукладеним, законодавство не передбаає. Крім того, недійсним може бути визнаний тільки укладений правочин. Що стосується заповіту ОСОБА_5, то жодних доказів, які б могли свідчити про його незаконність чи недійсність, суду не надано. Посилання позивачки на те, що в даному заповіті щось дописувалося пізніше, є голослівними припущеннями і нічим не підтверджено. Висновками експертів встановлено, що заповіт підписано самою заповідачкою ОСОБА_5, її волевиявлення було вільним, а тому в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 також не визнала позовні вимоги ОСОБА_2, повністю підтримавши поснення представника відповідача. Просила відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову в зв»язку з безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши інші здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частинами 1,2 ст. 1257 даного кодексу передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно із заповітом від 23.07.2010 року, посвідченим секретарем Яворівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області ОСОБА_9 та зареєстрованим в реєстрі за номером № 53 (т.1, а.с. 13), ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде їй належати, і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

З даного заповіту вбачається, що він складений особою, яка мала на це право та у відповідності до вимог ст. 1247 ЦК України - в письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, у відповідності до вимоги ст. 1251 ЦК України посвідчений секретарем виконкому ОСОБА_3 сільської ради, а також підписаний заповідачем, що підтверджується висновком повторної судової почеркознавчої експертизи № 6/295 від 04.09.2015 року, проведеної експертом науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Львівській області (т.2, а.с. 8-10), в якому зазначено, що підписи від імені ОСОБА_5 у двох екземплярах заповіту від 23.07.2010 року, посвідченого секретарем виконкому ОСОБА_3 сільської ради Долинського району Івано-Франківської області та в журналі вчинення нотаріальних дій цієї сільської ради від 23.07.2010 року виконані самою ОСОБА_5 Рукописний текст у двох екземплярах заповіту від 23.07.2010 року, посвідченому секретарем виконкому ОСОБА_3 сільської ради, «прочитано вголос», «заповіт прочитано вголос», та «Куціль» в графі «Підпис заповідача» виконані однією і тією ж особою - ОСОБА_5.

Даний факт також підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка секретар виконкому ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_9, яка пояснила, що вона вже тривалий час працює секретарем Яворівської сільської ради і посвідчувала заповіт ОСОБА_5 від 23.07.2010 року, складений на користь ОСОБА_4 ОСОБА_5 була хвора, однак чітко виявила свою волю, була при свідомості, розмовляла з нею, а також прочитала і підписала цей заповіт. Будь-яких порушень при цьому допущено не було. ОСОБА_4 є похресницею та племінницею ОСОБА_5 і доглядала її до смерті, а ОСОБА_2 її сусідка. Заповіт вона готувала в приміщенні сільської ради, а рукописні тексти дописано на дому в ОСОБА_5 Вона завжди вписує рукописний текст у заповіт і знає, що заповідач повинен своєю рукою написати текст: «заповіт з моїх слів записано вірно». Це власноручно зробила ОСОБА_5 Заповіт внесено до реєстру, тому ніхто не міг його підробити.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що жодних доказів того, що заповіт від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, посвідчений 23.07.2010 року секретарем Яворівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстрі за номером № 53, складено з порушенням вимог щодо форми заповіту, порядку посвідчення та що він не відповідає волевиявленню заповідача, судом не здобуто. Більше того, судом встановлено, що вказаний заповіт складений особою, яка мала на це право, з дотримання встановленої законом форми та порядку його посвідчення, волевиявлення заповідачки було вільним, а тому заявлений позов є безпідставним і в його задоволенні слід відмовити.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивачки на долучений нею до позовної заяви висновок експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Івано-Франківській області № 09/03-451 від 27.02.2013 року (т.1, а.с. 7-10), оскільки цей висновок надано в іншій справі, а згідно з вимогами п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише

доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими

в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Крім того, вказаний висновок спростовано висновками проведених в даній справі судових експертиз та іншими, дослідженими в судовому засіданні доказами.

Судом встановлено, що в порушення вимог пункту 8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25.08.1994 року, що була чинною станом на час складання заповіту, в журналі реєстрації нотаріальних дій сільської ради не зазначено про те, що нотаріальна дія (посвідчення заповіту) вчинено поза приміщенням сільської ради. Однак, суд вважає, що дане порушення є формальним і незначним та не вплинуло на законність та дійсність посвідченого заповіту, тим більше, що в самому тексті заповіту таку відмітку зроблено.

При цьому суд критично оцінює твердження позивачки про те, що рукописний текст у оспорюваному заповіті був дописаний після смерті ОСОБА_5, оскільки це твердження є голослівним, нічим не підтверджено та спростовано дослідженими судом доказами. Крім того, суд вважає, що в такому випадку аналогічний допис був би внесений і до журналу реєстрації нотаріальних дій ОСОБА_3 сільської ради, а він там відсутній.

На підставі викладеного, ст.ст. 215-216, 236, 1233-1235, 1247, 1251, 1254-1257 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 213-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, третя особа: ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним і таким, що є нікчемним, відмовити в зв»зку з безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з часу його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя: