Провадження № 2/638/5998/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючий суддя Лазюк С.В.
при секретарі Подосокорської А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення,-
Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 24.02.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір в забезпечення виконання зобовязання останніх за кредитним договором. У звязку з невиконанням відповідачами кредитного договору, право власності на квартиру АДРЕСА_2 перейшло до ОСОБА_4
25 лютого 2015 року згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 90, надалі - Договір, позивач купив квартиру АДРЕСА_3. Продаж квартири здійснювалася ОСОБА_4 на підставі ст.38 Закону України Про іпотеку та застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені, яке містилося в іпотечному договорі, посвідченому приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 24 лютого 2014 року за реєстровим № 30.
Право власності позивача на квартиру АДРЕСА_3 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 лютого 2015 року, індексний номер витягу 345218, виданому державним реєстратором приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7
У звязку з тим, що відповідачі ігнорують вимоги позивача про виселення, він був вимушений звернутися до суду з вищевказаним позовом.
У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, що у звязку з неявкою відповідачів не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі та її представник у судове засідання не з'явились, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, суду не надали, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення, про причини неявки суд не повідомили.
Зі згоди представника Позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 224 - 226 ЦПК України.
Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази, надані в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3. Зазначене майно було придбане позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 90 та зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності
Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Харківської області від 09.09.2015 року відповідачі зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджується матеріалами справи, позивач листом звертався до відповідачів з вимогою про виселення. Вказаний лист було отримано відповідачами 04.03.2015 року
Однак законна вимога позивача була залишена відповідачами без уваги, що є за наслідком грубим порушенням права власності Позивача як законного власника нерухомого майна, придбаного в законний порядок та у спосіб, передбачений законодавством України на підставі вищевказаних договорів. .
Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Аналогічна норма міститься в ч.3 ст.109 ЖК України. Внаслідок того, що у квартирі зареєстрована стороння особа, яка до цього часу не виселилася та не звільнила квартиру від належних їй речей позивач не має реальної можливості використовувати належне йому на праві власності нерухоме майно, чим у свою чергу порушуються його права як власника, передбачені зокрема ст.383 ЦК України, згідно якій власник жилого будинку, квартири має право користуватися помешканням для власного проживання та проживання членів своєї родини.
Згідно ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Право відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користування житловим приміщенням ґрунтувалося на їх праві власників квартири і, відповідно, припинилося у звязку з припиненням права власності на квартиру щодо не виконання кредитного договору.
Відповідачі, не будучи власником квартири, не маючи права на користування нею, але проживаючи в ній та залишаючись в ній зареєстрованим тим саме чинять перешкоди в реалізації права позивача як власника квартири.
Виходячи з наведеного, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції»закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386,391 ЦК України.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Виходячи з вище викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивач є власником спірної квартири, а відповідач залишається зареєстрованим та проживає у зазначеній квартирі без правових підстав, чим чинить разом з іншими проживаючими позивачу перешкоди як власнику.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.З,4,11,57-60,88,212,215,224-226 ЦПК України, ст.ст.15,16, 317,319,321,383,391 ЦК України, ст.40 Закону України Про іпотеку, ч.3 ст.109 ЖК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні його власністю шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Дзержинського районного суду м. Харкова протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення постановлено і надруковано власноруч суддею Лазюк С.В. у нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя С.В. Лазюк