АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Маліновська В.М.
№ 22-ц/796/1724/2015 Доповідач - Борисова О.В.
Справа № 761/5224/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» Чвалюка Андрія Васильовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення без надання іншого жилого приміщення,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив виселити без надання іншого житла ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник позивача ПАТ «Універсал Банк» - Чвалюк А.В. подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, виселити ОСОБА_2, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд неповно з'ясував обставини справи, дійшов помилкового висновку про недоведеність звернення стягнення на предмет іпотеки, не врахувавши, що таке рішення іпотекодержателем було прийнято 09 липня 2007 року.

Зазначає, що Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області 03 березня 2010 року було ухвалено рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким встановлено факти порушення зобов'язань позичальника за кредитним договором.

Посилається на те, що суд неповно з'ясував обставини справи дійшов висновку про недоведеність звернення стягнення на предмет іпотеки. Тим більше, що таке рішення іпотекодержателем прийнято ще 09 липня 2007 року. А тому апелянт вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову позивача безпідставно обмежив банк у виборі способу захисту свого порушеного права, що є неприпустимим.

Також зазначає, що відсутність в матеріалах справи доказів направлення боржнику повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, не може слугувати підставою для відмови у позові, зважаючи на той факт, що позивач реалізовував своє право не в порядку позасудового врегулювання.

В судовому засіданні апеляційного суду представник третьої особи заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача як на підставу для задоволення позову на звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, у визначений Законом України «Про іпотеку» спосіб, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 001-2008-323.

Відповідно до п.п.1.1. кредитного договору, банк зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 95 000 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,45 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 19 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1472.

За умовами п.1 вказаного договору іпотеки, іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме квартиру, що має три кімнати, загальною площею 61,10 кв.м, житловою площею 44,70 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, від 20 листопада 2007 року, реєстровий № 6823, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 2506940.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у справі № 2-42/2010 від 03 березня 2010 року за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, яке набрало законної сили, вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал банк» 816815,58 грн. суми боргу по кредитному договору, а також суми витрат по сплаті державного мита в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн.

З довідки ПАТ «Універсал Банк» від 11 липня 2014 року №11/07-14/1 вбачається, що 09 липня 2009 року рішенням групи по роботі з проблемною заборгованістю ВАТ «Універсал Банк» (Протокол засідання № 61) було прийнято рішення про звернення стягнення на майно, що виступає забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором № 001-2008-323 від 19 лютого 2008 року, позичальника ОСОБА_2, а саме АДРЕСА_1

Згідно з довідкою форми № 3 КП ЖЕК «Нивки» № 2503 від 18 листопада 2011 року в квартирі АДРЕСА_4: ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

08 січня 2013 року та 10 червня 2013 року позивач направляв відповідачу вимоги про виселення мешканців в яких вказано, що у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору № 001-2008-323 від 19 лютого 2008 року банк вимагає зняти з реєстрації усіх зареєстрованих у АДРЕСА_1 та звільнити вказану квартиру від усіх мешканців протягом одного місяця.

Пунктом 4.1. договору іпотеки визначено, що звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України: у разі порушення будь-якого основного зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим договором, та/або будь-якого зобов'язання іпотекодавця за цим договором та/або, у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця та/або боржника або визнання його банкрутом (у разі, якщо іпотекодавець та/або боржник є юридичною особою), та/або - у разі ліквідації іпотекодавця та/або боржника або визнання його банкрутом (у разі, якщо іпотекодавець та/або боржник є юридичною особою), - в інших випадках відповідно до законодавства України.

Відповідно до п.4.2. договору іпотеки звернення стягнення здійснюються на підставах: рішення суду, або застереження про задоволення вимог іпотекодержатеяя, або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п.п.4.3., 4.5., 4.6. договору іпотеки у випадках порушення іпотекодавцем зобов'язань за цим договором та/або боржником будь-якого основного зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим договором, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та/або боржнику повідомлення, оформлене відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 5.1. вищевказаного договору встановлено, що сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, який самостійно визначає один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленого Законом України «Про іпотеку», - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

У разі настання обставин, зазначених в п.4.1. цього договору, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому зазначається який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені Законом України «Про іпотеку», застосовуються іпотекодержателем для задоволення своїх вимог.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про направлення та отримання ОСОБА_2 відповідного повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому зазначається який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, які передбачені Законом України «Про іпотеку», застосовуються іпотекодержателем для задоволення своїх вимог.

Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно зі ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь- який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Пунктом 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року визначено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Відповідно до п.39 вищевказаної Постанови, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом .

Згідно з п.43 вказаної Постанови при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

У відповідності до вимог ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК УРСР, ст.ст.39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Оскільки позивачем не здійснені відповідно до вимог п.4.2 та 5.1 договору іпотеки дій щодо реалізації позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, не повідомлено іпотекодавця про застосування застереження про задоволення вимог банку колегія суддів погоджується з висновком суду щодо необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Доводи позивача про те, що відсутність в матеріалах справи доказів направлення боржнику повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог банку не може бути підставою для відмови у задоволення позову колегією суддів не може бути прийнято до уваги, оскільки всупереч вимогам законодавства України позивач не надав доказів звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_5, одним із способів, передбачених договором іпотеки від 19 лютого 2008 року або Законом України «Про іпотеку», як і не надано доказів надсилання боржнику повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог банку у відповідності до п.5.2. договору іпотеки, у разі звернення стягнення на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. А у вимогах про добровільне виселення, які були направлені відповідачу в порядку ст.40 Закону України «Про іпотеку» не зазначається, який саме спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, які передбачені Законом України «Про іпотеку» чи договором, застосовується позивачем для задоволення своїх вимог.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача публічного акціонерного товариства «Універсал банк» - Чвалюка АндріяВасильовича - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: