Справа № 463/1274/14 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/680/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Монастирецького Д.І., Струс Л.Б.,

секретаря - Матяш С.І.

з участю представника апелянта - Жарського І.Р.,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ «ПриватБанк».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що відповідно до укладеного договору №б/н від 03.03.2006 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 10100.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач всупереч приписам ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України умов договору не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 19517 грн. 79 коп., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 5995 грн. 28 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 20678 грн. 26 коп. та заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 153 грн. 43 коп. Від цієї суми віднімається сума у розмірі 8714 грн. 79 коп., яка була задоволена судовим наказом і таким чином різниця становить 18112 грн. 18 коп. А також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил банківських послуг в умі 500 грн. 00 коп. фіксована частина і 905 грн. 61 коп. процентна складова. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, однак, на думку апелянта, судом не враховано, що строк дії договору було пролонговано на 12 місяців та до правовідносин підлягають застосуванню положення ч.5 ст.261 ЦК України. Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що сторони уклали договір 03.03.2006 року, строком на 12 місяців, тобто до 03.03.2007 року договір щорічно автоматично лонгувався на 12 місяців та на даний час договір діє до 03.03.2015 року, оскільки з 2006 року жодна із сторін не заявила про свій намір його розірвати.

Оскільки апелянт звернувся до суду з позовом у березні 2014 року, таким чином з урахуванням висновку Верховного Суду України, на думку апелянта, позивач мінімум має право на стягнення заборгованості за кредитом з березня 2011 року по березень 2014 року, що дорівнює трьохрічному строку позовної давності.

Просить рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги апелянта задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта Жарського І.Р. в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі

Встановлено, що 03 березня 2006 року між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого являється ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 10100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів в році.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.10-15), які на підставі заяви відповідача (а.с.9) разом із Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку становлять невід'ємну частину договору кредиту, позичальник зобов'язався своєчасно погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором.

Згідно п. 6. 6 Умов у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку відповідач зобов'язана виконувати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.6.7 Умов. Відповідно до п.8.6 цих Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Крім цього, у відповідності до п.5.5.1 Правил користування платіжною карткою, яка також становить невід'ємну частину договору разом із Тарифами банку, відповідач взяв на себе зобов'язання за несвоєчасне виконання боргових обов'язків, сплачувати відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлені Тарифами Банку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ч. 1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, починаючи з 13.04.2006 року порушуючи умови договору щодо здійснення щомісячних платежів процентів та повернення кредиту допустила утворення заборгованості, у зв'язку із чим судовим наказом від 19.12.2008 року з неї було стягнуто заборгованість в розмірі 8714 грн. 79 коп.

Крім цього, як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.6-8) станом на 31.03.2014 року розмір заборгованості по сплаті кредиту, процентів за користування кредитом та комісії становить 18112 грн. 18 коп., штрафних санкцій, передбачених п.8.6 Умов - штраф фіксована часина в сумі 500 грн. та штраф процентна складова в сумі 905 грн. 61 коп. Загальний розмір заборгованості відповідача за договором кредиту становить 19517 грн. 79 коп.

В той же час, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Крім цього, за приписами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

В той же час і судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено, що остання проплата за спірним кредитним договором відповідачкою вчинена 24.12.2007 року, судовий наказ про стягнення заборгованості винесений 19.12. 2008 року і набрав зконної сли 05.01.2009 року, а термін дії платіжної картки, виданої відповідачу у відповідності до умов кредитного договору закінчився ще 31.03.2008 року.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6- 14цс14 (яка в силу вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду при вирішення даної справи) визначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, враховуючи що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці, а дія картки закінчилась 30 жовтня 2009 року, висновки суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості із відповідача за вказаним кредитним договором після спливу позовної давності, як загальної, тривалістю три роки, для основної вимоги, так і спеціальної, річної, для додаткової вимоги, є вірним. І з врахуванням того, що відповідач настоює на застосуванні судом позовної давності до заявлених позовних вимог, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову з цих підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв»язок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19 вересня 2014 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк»- відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Монастирецький Д.І.

Струс Л.Б.