20 січня 2015 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Моцного О.С., при секретарі Нарижній О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -
Позивач звернулася з позовом до суду вказавши, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ц-міського районного суду м. Горлівки 25.03.2010 року. Від шлюбу вони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем. Відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, розвитком та здоров'ям дитини не цікавиться. Вона має намір поїхати до родичів разом з дитиною у гості за межі України, але не може цього зробити, бо відповідач добровільно не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон. Просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд доньки у її супроводі за кордон без дозволу батька.
Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Представник служби у справах дітей Селидівської міської ради в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.
Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.
Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого 10 січня 2009 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 25 березня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано.

За ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Право фізичної особи на свободу пересування закріплене також у нормі ч. 1 ст. 313 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У випадку, якщо фізична особа не досягла шістнадцяти років, вона має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" врегульовано порядок здійснення громадянами України права на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів та зарубіжних поїздок.

За змістом ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

З аналізу ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" вбачається, що даною нормою передбачено можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Таким чином суд вважає, що відмова відповідача - батька дитини, у наданні дозволу на виїзд неповнолітньої дитини закордон не відповідає інтересам дитини, обмежує її в правах, а тому задоволення позову відповідатиме інтересам дитини.

Керуючись ст. 9 Сімейного кодексу України, ст. ст. 213-215, 218, 224-225 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці м. Горлівка Донецької області, на багаторазовий виїзд в період з грудня 2014 року по грудень 2015 року включно за межі України до Росії та Киргизької республіки у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди батька дитини - ОСОБА_2 - та дозвіл на виготовлення проїзних документів на дитину за кордон без згоди батька.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя