АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9953/15 Справа № 185/9585/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ 23 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Новоруської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, треті особи - Управління Держземагенства у Павлоградському районі Дніпропетровської області, Павлоградська районна державна адміністрація, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Новоруської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом / а. с. 2-4 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 11.04.2011 року помер ОСОБА_3 Прантіскус Петрович, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки (пай № 230) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,530 га, яка розташована на території Новоруської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, яким зазначений земельний пай № 230 заповідав йому-позивачу.

Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки у заповіті ОСОБА_3 зазначив, що заповідає йому право на земельну частку (пай) згідно Сертифікату, однак позивач наддав нотконторі правовстановлюючий документ Державний акт на право приватної власності на землю, який підтверджує факт наявності у померлого земельної ділянки.

Крім того, нотаріус повідомив, що за законом позивач також не має права отримати спадщину на земельну ділянку, оскільки не є родичем померлого.

ОСОБА_3 згідно розпорядження голови Павлоградської райдержадміністрації № 287-р від 05.07.2002 року «Про відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) та видачу державних актів на право приватної власності на землю» здав свій сертифікат на земельну частку (пай) ДП № 0178196 до Павлоградської райдержадміністрації, взамін якого отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №112144, але через юридичну необізнаність не вніс зміни до свого заповіту, який був складений ще до отримання ним Державного акту на право приватної власності на землю.

За таких обставин, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом в якому просить визнати за ним, як за спадкоємцем за заповітом після померлого 11.04.2011 року ОСОБА_3, право власності, на належну спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІІ-ДП №112144, виданого Павлоградською райдержадміністрацією 15.01.2003 року, - земельну ділянку (пай № 230) площею 6,530 га, розташовану на території Новоруської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва / а. с. 2-4 /.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.10.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач і 16.10.2015 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення суду від 05.10.2015 року скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи / а. с. 37-41 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення по справі в силу ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відмовляючи позивачу в його позовних вимогах суд першої інстанції виходив з того, що право на земельну частку (пай) саме по собі не єправом власності, а може бути лише передумовою для набуття права власності на землю. Отже, на думку суду першої інстанції, спадкодавець складаючи заповіт розпорядився конкретно належним йому правом на земельну ділянку (пай), а після смерті зясувалося, що він набув уже право власності на земельну ділянку, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що в силу ст. 1256 ЦК України позивачу необхідно було вирішити питання щодо тлумачення заповіту, але останнім це зроблено не було / а. с. 30-32 /.

Однак, з такими висновками суду погодитися не можне з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 помер 11.04.2011 року / а. с. 5 /.

За життя, 14.05.2001 року, ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчено секретарем виконкому Новоруської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, - відповідно до якого він заповів ОСОБА_2 свій Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0178196, тобто своє право на земельну частку (пай) / а. с. 6 /.

Згідно розпорядження № 287-р від 05.07.2002 року голови Павлоградської райдержадміністрації Дніпропетровської області «Про відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) та видачу державних актів на право приватної власності на землю» / а. с. 11-13 / - ОСОБА_3, замість Сертифікату серія ДП № 0178196 на земельний пай (пай № 230), було видано 15.01.2003 року Державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-ДП № 112144, відповідно до якого останньому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,530 га (пай №230), що розташована на території Новоруської сільської ради і ця земля передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва / а. с. 8 /.

Відповідно до листа Другої павлоградської державної нотаріальної контори № 1679/01-16 від 10.09.2015 року, з приводу прийняття спадщини після померлого 11.04.2011 року ОСОБА_3, до нотконтори з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_2 та з заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 звернулася співмешканка померлого ОСОБА_4, у звязку з чим і було відкрито 11.10.2011 року спадкову справу № 324/2011 / а. с. 22,23,24 /.

Однак. ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (на земельну ділянку) після померлого ОСОБА_3 було відмовлено Другою павлоградською державною нотаріальною конторою з тих підстав, що спадкоємець предявив у нотконтору Державний акт на право приватної власності на землю, тоді як в заповіті спадкодавцем вказано Сертифікат на право на земельну частку (пай), а тому нотконторою рекомендовано питання щодо спадку вирішити в судовому порядку / а. с. 10 /.

Розглядаючи справу по суті і відмовляючи позивачу в його позовних вимогах суд першої інстанції не прийняв до уваги ту обставину, що ОСОБА_3 за життя на праві приватної власності на землю належала земельна ділянка (пай № 230) площею 6,530 га, що розташована на території Новоруської сільської ради і ця земля передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Це право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_3, на момент складання ним 14.05.2001 року заповіту, підтверджувалося Сертифікатом серія ДП № 0178196 на земельний пай (пай № 230), у відповідності до чинного на той момент законодавства (указів Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року та «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року), а тому в заповіті і було посилання спадкоємцем на цей Сертифікат.

В послідуючий час, у відповідності до вимог чинного законодавства, один правоустановчий документ було замінено на інший, тобто замість Сертифікату ОСОБА_3 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-ДП № 112144 згідно якого останньому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,530 га (пай №230), що розташована на території Новоруської сільської ради і ця земля передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва / а. с. 8,11-13 /.

Заміна одно правоустановлюючого документу на інший не вплинула на право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, як і не відбулося жодних змін відносно самої земельної ділянки, а отже ця земельна ділянка і є спадковим майном за заповітом складеним ОСОБА_3 14.05.2001 року.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач прийняв спадщину за заповітом у відповідності до вимог ст. ст. 1268-1270 ЦК України.

За таких обставин, заочне рішення суду першої інстанції від 05.10.2015 року не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних ОСОБА_2 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Новоруської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 6,530 га (пай № 230), розташовану на території Новоруської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, що належала, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ДП № 112144 від 15 січня 2003 року виданого Павлоградською районною державною адміністрацією, - ОСОБА_3 Прантіскусу Петровичу, який помер 11 січня 2011 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: