Справа № 433/1484/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2015 року, Троїцький районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді - Бондаренко Л.І.,

при секретарі - Соломіній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної власності подружжя та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

До суду з відповідним позовом звернулась позивач, яка в обґрунтування своїх вимог зазначила, що 21.10.2001 року вона уклала шлюб з відповідачем і проживали разом з ним однією сім'єю до кінця 2013 року. 22.02.2008 року вони разом з відповідачем придбали ? частину квартири № 36 у будинку № 18 на кварталі Солнєчному у місті Луганську і зареєстрували право приватної власності на приміщення на чоловіка. Другу частку квартири придбав ОСОБА_3, для того щоб утворити разом магазин. У 2010 році вони звернулися до третейського суду Жовтневого району м.Луганська з метою вивести квартиру з житлового фонду і створити на базі приміщення квартири торгівельну точку (магазин). 04.01.2011 року в БТІ м.Луганська вони зареєстрували дану квартиру № 36 як магазин з окремим зовнішнім входом, тамбуром і вхідним ґанком. 10.02.2014 року брак між нею та відповідачем було розірвано. На теперішній час вона з відповідачем мешкає окремо, питання про розподіл майна подружжя ними вирішено не було. Відповідач не визнає, що вона є таким саме співвласником приміщення та не бажає добровільно провести розподіл майна. На підставі викладеного, просить визнати ? частину приміщення № 36 у будинку № 18 на кварталі Солнєчному у Жовтневому районі м.Луганська спільною власністю подружжя та визнати за нею право власності на ? частину вказаного нежитлового приміщення.

В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність. На позовних вимогах наполягає.

Відповідача в судове засідання не з'явився, про час і дату розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 8).

22.02.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали ? частину квартири № 36 у будинку № 18 на кварталі Солнєчному у місті Луганську і зареєстрували право приватної власності на приміщення на ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, другу частку квартири придбав ОСОБА_3, для того щоб утворити разом магазин (а.с. 9-10).

04.01.2011 року в БТІ м.Луганська вони зареєстрували дану квартиру № 36 як магазин з окремим зовнішнім входом, тамбуром і вхідним ґанком (а.с. 11).

10.02.2014 року брак між нею та відповідачем було розірвано. На теперішній час вона з відповідачем мешкає окремо, питання про розподіл майна подружжя ними вирішено не було.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.п. 22-24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

За правилами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що приміщення № 36 (магазин), розташованого за адресою: м.Луганськ, Жовтневий район, квартал Солнєчний, будинок № 18 слід визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв'язку з чим, за позивачем слід визнати право власності на 1/4 частину приміщення № 36 (магазин), розташованого за адресою: м.Луганськ, Жовтневий район, квартал Солнєчний, будинок № 18.

На підставі ст. ст. 60, 69-72, 372 СК України, ст.325 ЦК України, п.п. 22-24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст.ст.10, 11, 57-65, 209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної власності подружжя та визнання права власності задовольнити в повному обсязі.

Визнати ? частину приміщення № 36 у будинку № 18 на кварталі Солнєчному у Жовтневому районі міста Луганська спільною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину нежитлового приміщення № 36 (магазину), розташованого за адресою: місто Луганськ, Жовтневий район, квартал Солнєчний, будинок 18.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Л.І. Бондаренко