АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601//1839/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/789/1510/15 Доповідач - Дикун С.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Герчак М.Є.

з участю сторін - позивачки ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обгрунтування позову зазначає, що на протязі тривалого часу відповідач кошти на їх утримання не надає, мотивуючи це тим, що їм вистачає тих грошей, які виплачуються у якості державної соціальної допомоги. Діти повністю перебувають на її утриманні, а тих речей, які надає відповідач, не вистачає на трьох дітей, що призвело до скрутного матеріального становища сім'ї. Крім того, діти періодично хворіють, що викликає необхідність нести великі витрати на лікарства. Сама ж ОСОБА_1 ніде не працює у зв'язку з доглядом за малолітніми дітьми, наймолодшому з яких немає й року. Отримує лише державну соціальну допомогу. У зв'язку з цим є необхідність офіційно стягувати з відповідача кошти на утримання трьох неповнолітніх дітей.

Під час розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги і просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі по 700 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивачка просила рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі, у розмірі по 700 грн. на кожну дитину щомісяця, з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

У судовому засіданні апелянт та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги, зіславшись на доводи, викладені у ній.

Відповідач апеляційної скарги не визнав, рішення суду вважає законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з тих обставин, що відповідач проживає разом з дітьми та позивачкою, і останньою не доведено, що відповідач не надає коштів на утримання дітей.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі з 01 червня 2007 року від якого народилися сини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Сторони та їх діти проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4, (позивачка та діти зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5). Позивачка не працює, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Кременецької райдержадміністрації як одержувач допомоги (860 грн. на місяць) при народженні на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та перебувала на обліку з 31.10.2014 року по 19.03.2015 року як одержувач допомоги по вагітності та пологах, що підтверджується довідками управління соціального захисту населення Кременецької райдержадміністрації.

Відповідач протягом тривалого періоду, приблизно девять місяців на рік вдома відсутній, так як перебуває на заробітках як в межах України, так і за кордоном. Його фактичний заробіток становить 3-4 тисячі гривень на місяць.

Зазначені обставини визнані сторонами, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Також сторонами визнані обставини, що відповідач перестав давати кошти позивачці, підозрюючи у витрачанні їх не на потреби дітей, а тому під час перебування удома купував дітям необхідне. Про зазначене відповідач пояснив як суду першої інстанції у своїй заяві (а.с.25), так і в апеляційному суді. Про той факт, що відповідач перестав надавати кошти позивачці на потреби дітей також підтвердила в апеляційному суді свідок ОСОБА_7

З урахуванням наведеного, висновок суду, що відповідач постійно проживає разом з дітьми та надає кошти на їх утримання не відповідає обставинам справи.

Доводи відповідача, які прийняв до уваги суд першої інстанції як підставу для відмови у задоволенні позову, що діти проживають разом із ним, отримують тимчасові матеріальні блага (у вигляді купівлі памперсів чи одягу, продуктів) при його перебуванні вдома протягом двох-трьох місяців на рік, на думку колегії, не свідчать про надання відповідачем коштів у достатньому обсязі для задоволення щоденних потреб дітей. Крім того, суд не зауважив, що відповідач їздить на заробітки, тривалий час вдома відсутній, і не має змоги щоденно та регулярно забезпечувати дітей речами першої необхідності та здійснювати першочергові витрати на дітей.

Позивачка вказує, що діти постійно проживають разом з нею, перебувають на її утриманні, а тих речей, які періодично під час своєї присутності вдома купує відповідач не вистачає на трьох дітей, що призвело до їх скрутного матеріального становища. Крім того, діти часто хворіють простудними захворюваннями, що потребує значних затрат на медикаменти, які є надзвичайно дорогими. У звязку з кризовою економічною ситуацією в країні, різко підросли ціни на товари та послуги. ОСОБА_1 не працює у зв'язку з доглядом за малолітніми дітьми. Отримує державну соціальну допомогу у розмірі 860 грн. на місяць. У зв'язку з цим є необхідність стягувати з відповідача кошти на утримання трьох неповнолітніх дітей в примусовому порядку.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Аналогічне роз'яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням п.п. 3, 4 ст.309 ЦПК України. По справі необхідно ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково. Виходячи з рівності обов'язку батьків утримувати своїх дітей та з урахуванням тих обставин, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, з нього слід стягнути аліменти у розмірі по 500 грн на кожного сина - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, починаючи з 19 серпня 2015 року, до досягнення дітьми повноліття.

На підставі вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 347,96 грн ( 487,20 грн*71,42 (% задоволення позовних вимог, при сумі позову 12600= 700*3*6, задоволено судом на суму 9000 грн= 500*3*6))

Керуючись ст.ст. 180,181,182,184,191СК України та ст.ст. 307, 309, 316, 317, 324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, жительки с.Жолоби, Кременецького району, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_11, у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. (пятсот грн.) на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 19 серпня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь держави судовий збір у розмірі 347,96 грн. (триста сорок сім грн. 96 коп).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий С.І. Дикун

Судді: Т.С. Парандюк

ОСОБА_8