АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Саліхова В.В.

суддів Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Пятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення.

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкоди у користуванні квартирою №58 по провулку Коломиївському, 9 в м. Києві та його вселення в спірну квартиру.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.10.2015 первісний позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Справа № 752/8575/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/16401/2015
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_5
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_6

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення зустрічного позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при прийнятті вказаного рішення суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що відповідач є співвласником спірної квартири та причини відсутності останнього у вказаному житловому приміщенні є поважними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 втратив право користування спірною квартирою на підставі ст. 405 ЦК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.12.2010 (а. с. 19). Згідно довідки ф.№3, виданої 15.11.2012 ЖБК «Музикант», вбачається, що сторони зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1989 року (а. с. 18).ОСОБА_4 є власником зазначеної квартири, пайовий внесок за яку внесений був в квітні 1989 року відповідно до довідки ЖБК «Музикант» від 05.12.1991 (а. с. 13, 170). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.10.2011 ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, а саме визнання за ним права власності на Ѕ частину спірної квартири. Вказане рішення набрало законної сили 16.11.2011 (а. с. 10-12) та ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2014 провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,третя особа: ЖБК «Музикант» про визнання права власності на житло було закрито, в зв'язку з наявністю вищевказаного рішення у цивільній справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (а. с. 130-131). Відповідно до копій рахунків на сплату за житлово-комунальні та інші послуги витрати по утриманню спірної квартири в період з січня 2009 року по листопад 2013 року несла особисто ОСОБА_4 (а. с. 37-44, 70-83, 153-156, 159,160).. 27.02.2015 представник відповідача звернулась до позивача з письмовою пропозицією не чинити перешкоди у щодо користування спірною квартирою та надати дублікат ключів від вхідних дверей протягом трьох днів з моменту отримання даного листа, а також визначити одну із двох кімнат, в якій зможе проживати відповідач, на її розсуд (а. с. 172).

За змістом ст. 47 Конституції України, а також ст. 9 ЖК України, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюється главою 6 розділу ІІІ ЖК України.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку ( квартири ) належать особи, зазначені в частині 2 ст.64 ЖК України, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст.405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 №2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Частина 4 ст.156 ЖК України із змінами та доповненнями передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, однак при цьому є важлива умова, а саме збереження права власності на житло цього власника, тобто незмінність власника майна.

Матеріали справи свідчать, що позивач та відповідач є колишнім подружжям, отже, відповідно до положень ст. 405 ЦК України відповідач набув право користування спірною квартирою , як колишній члени сім'ї власника.

Також матеріали свідчать, що після розірвання шлюбу між сторонами (21.12.2010) відповідач в спірній квартирі не проживає.

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлено, що за весь час після розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_2 намагався потрапити до спірної квартири, лише 26.03.2011. Відповідач із заявами про неможливість проживання в спірній квартирі за період з 2012 року по теперішній час не звертався, про що свідчать відповіді голови правління ЖБК «Музикант» від 10.06.2014 та начальника Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 11.06.2014 №53/вх. 91-аз (а. с. 181-182).

З пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що вони є сусідами позивача. Відповідач приблизно 7-8 років тому пішов до іншої жінки і з того часу на спірній житловій площі не проживає. Його особистих речей в квартирі немає. Вони ніколи не бачили і не чули, щоб позивач не пускала відповідача до квартири.

Таким чином, в суді встановлено, що ОСОБА_2 відповідач був відсутній у спірній квартирі більше 1 року, вказане житло відповідач залишив самостійно та фактично втратив до нього інтерес.

Переконливих доказів на спростування даних обставин, відповідач ОСОБА_2 до суду першої та апеляційної інстанції не надав.

З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, колегія суддів вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЖК України підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В звязку з наведеними обставинами колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції щодо задоволення первісного та відмові у задоволенні зустрічного позову правильними.

Посилання відповідача на те, що він є співвласником спірної квартири з позивачем на думку колегії суддів спростовуються матеріалами справи, у звязку з чим не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги та надані позивачем докази таких висновків суду не спростовують. Суд першої інстанції належно оцінив письмові докази, надав правильну оцінку показам свідків та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Також необґрунтованими, на думку колегії суддів, є посилання відповідача на те, що позивач чинив йому перешкоди у користуванні спірної квартири, оскільки данні обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Крім того, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Антоненко

ОСОБА_9