У х в а л а

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Корсунь-Шевченківське лісове господарство», Державного агентства лісових ресурсів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання наказів про звільнення незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_7, на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 14 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» (далі - ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство»), Державного агентства лісових ресурсів України (далі - ДАЛР України) про визнання наказів про звільнення незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що його звільнення з посади директора ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» за власним бажанням згідно зі ст. 39 КЗпП України було проведено із порушенням чинного трудового законодавства, оскільки заява про звільнення була ним написана під тиском та всупереч його волевиявленню.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 14 квітня 2015 року рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від

26 грудня 2014 року скасовано в частині відмови в задоволенні вимог про визнання незаконними і скасування наказу виконуючого обов'язки директора ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» № 64-к від 24 лютого 2014 року про звільнення ОСОБА_3 та в цій частині ухвалено нове рішення, яким задоволено такі вимоги позивача.

Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов'язки директора ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» № 64-к від

24 лютого 2014 року про звільнення ОСОБА_3 з посади директора цього підприємства.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника -

ОСОБА_7, просить рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності вимог ОСОБА_3, оскільки при його звільненні не було допущено порушень норм трудового законодавства.

Апеляційний суд частково погодився з такими висновками суду першої інстанції, при цьому зазначивши про невідповідність вимогам закону наказу виконуючого обов'язки директора ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство», яким перевищено надані повноваження у зв'язки з тим, що трудовий контракт укладено позивачем із ДАЛР України, яке й наділено правом звільнення позивача.

Судами встановлено, що 24 січня 2014 року між ДАЛР України та ОСОБА_3 було укладено трудовий контракт строком із 4 лютого

2014 року до 3 лютого 2015 року, згідно з яким позивач працював на посаді директора ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство».

24 лютого 2014 року ОСОБА_3 подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

Наказом голови ДАЛР України № 122-к від 24 лютого 2014 року припинено дію трудового контракту зі ОСОБА_3 та звільнено його з посади директора ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» за власним бажанням на підставі ст. 39 КЗпП України.

Наказом виконуючого обов'язки ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» № 64-к від 24 лютого 2014 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади директора цього підприємства з 24 лютого 2014 року за

ст. 39 КЗпП України.

Частиною 3 ст. 21 КзпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_104/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1> визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно зі ст. 24 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_118/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1> укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_202/ed_2014_05_20/pravo1/KD0001.html?pravo=1> працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_202/ed_2014_05_20/pravo1/KD0001.html?pravo=1> працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Положеннями ст. 39 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_207/ed_2014_05_20/pravo1/KD0001.html?pravo=1> передбачено, що строковий трудовий договір (пп. 2 і 3 ст. 23) підлягає розірванню достроково на вимогу

працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених ч. 1 ст. 38 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_202/ed_2014_05_20/pravo1/KD0001.html?pravo=1>. Спори щодо дострокового розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначав, про те, що 24 лютого 2014 року особи, які назвалися членами місцевої самооборони змусили його під фізичним та психологічним тиском, усупереч його вільному волевиявленню написати заяву про звільнення за власним бажанням, у якій ним не було зазначено причин дострокового розірвання трудового договору.

Абзацом 4 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1998_05_25/pravo1/VS92011.html?pravo=1> роз'яснено, що по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/KD0001?edition=1992_06_05> суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст. 38 КЗпП <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/KD0001?edition=1992_06_05> строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення.

Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч. 4 ст. 24 КЗпП <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/KD0001?edition=1992_06_05>).

Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.

Відповідно до ст. 39 КЗпП <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/KD0001?edition=1992_06_05> працівник вправі вимагати розірвання строкового трудового договору при наявності для цього поважних причин

(ч. 1 ст. 38 КЗпП <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/KD0001?edition=1992_06_05>). Спори про дострокове розірвання такого трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів (ст. ст. 224 <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/KD0001?edition=1992_06_05>, 231 <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/KD0001?edition=1992_06_05>, п. 1 ст. 232 КЗпП <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/KD0001?edition=1992_06_05>).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що під час звільнення ОСОБА_3 було дотримано вимоги трудового законодавства, позовні вимоги останнього є необґрунтованими й недоведеними та дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд фактично погодившись з висновками суду першої інстанції щодо звільнення позивача із дотриманням вимог трудового законодавства, лише частково скасувавши рішення в частині визнання незаконним та скасування наказу виконуючого обов'язки ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» № 64-к від 24 лютого 2014 року, правильно виходячи із того, що трудовий контракт, за яким відповідач працював на посаді директора ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство», укладався між ним та ДАЛР України, а відтак і право розірвання такого контракту належить саме керівнику ДАЛР України, що й було зроблено наказом голови ДАЛР України № 122-к від 24 лютого

2014 року про припинення дії трудового контракту зі ОСОБА_3 та звільнення його з посади директора ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» за власним бажанням на підставі ст. 39 КЗпП України.

При цьому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що підписуючи наказ № 64-к від 24 лютого 2014 року про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади директора цього підприємства з 24 лютого 2014 року за ст. 39 КЗпП України, виконуючий обов'язки ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» вийшов за межі наданих йому повноважень.

Вирішуючи питання щодо правомірності звільнення ОСОБА_3, ураховуючи, що свою позовну заяву останній обґрунтовував написанням заяви про звільнення під примусом з боку невідомих йому осіб, які погрожували його життю та здоров'ю, суд також взяв до уваги, що позивачем не надано суду відповідних доказів про те, що ним вжито процесуальних дій, спрямованих на захист його порушених прав, як то звернення до правоохоронних органів.

Крім того, судами правильно взято до уваги, що ОСОБА_3 отримав трудову книжку та розрахунок, на роботу після 24 лютого 2014 року не виходив.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі ОСОБА_3, поданій представником - ОСОБА_7, доводи на увагу не заслуговують і висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі

представника - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук