"14" травня 2015 р. Справа № 363/1569/15-ц
УХВАЛА

Іменем України

14 травня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Скарлат О.І.

при секретарі Хомяк А.М.

розглянувши у м. Вишгороді скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого бехбалансового відділення № 10026/0159 філії Головного управління по м.Києву та Київській області на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_1 Свою скаргу обґрунтував тим, що 04.12.2012 року головним державним виконавцем відділу ДВС Вишгородського РУЮ ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20.01.2010 року , яким в рахунок погашення заборгованості в розмірі 681 404, 62 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0.1321 га, що розташована в с.Ясногородка , урочище «Братська могила №1» Вишгородського району Київської області на підставі виконавчого листа виданого Вишгородським районним судом № 2-1183 від 10.03.2012 року. 19 грудня 2014 року головним державним виконавцем відділу ДВС Вишгородського РУЮ ОСОБА_1 винесена постанова про повернення виконавчого документа, на підставі п.9 ч.1 ст.47, 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена заборона. Заявник вважає дії державного виконавця незаконними та просить суд скасувати постанову державного виконавця відділу ДВС Вишгородського РУЮ ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа від 19 грудня 2014 року та зобовязати державного виконавця поновити виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1183 від 20.03.2012 року .

Представник заявника в судовому засіданні підтримав вимоги викладені в поданій скарзі та просить їх задовольнити з викладених в ній підстав.

Державний виконавець, дії якого оскаржуються в судове засідання не прибув, повідомлений про розгляд справи, причини його неявки суду не відомі, заяв та клопотань не надходило.

Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20.01.2012 року видано виконавчий лист № 2-1183 від 10.03.2012, яким в рахунок погашення заборгованості в розмірі 681 404, 62 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0.1321 га, що розташована в с.Ясногородка , урочище «Братська могила №1» Вишгородського району Київської області.

04.12.2012 року державним виконавцем відділу ДВС Вишгородського РУЮ ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення суду на підставі виконавчого листа № 2-1183 від 10.03.2012 року.

19.12.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Вишгородського РУЮ ОСОБА_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» , а саме виконавчого листа № №2-1183 від 10.03.2010 року .

З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено підстави та порядок повернення виконавчого документа стягувачу.

Так, дійсно, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» із відповідними змінами станом на час винесення оскаржуваного рішення, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Разом із тим, згідно п.п. 1,2 ч. 1, ч. 3 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті», окрім як нерухоме житлове майно відповідної площі, яке є предметом застави та/або предметом іпотеки, протягом дії цього Закону, який відповідно діє з моменту його опублікування, тобто з 07.06.2014 року, не може також бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).

З наведеного вбачається, що заборона щодо звернення стягнення на майно, встановлена вказаним законом може поширюватися виключно на нерухоме майно, що має відповідні ознаки та за відповідних умов, яке при цьому не є предметом застави, при недостатності коштів одержаних стягувачем від реалізації іншого, заставного майна.

Оскільки судом не встановлено наявність усіх передбачених Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" умов для заборони примусового звернення стягнення земельну ділянку, а також відсутність іншого майна чи коштів, на які можливо звернути стягнення, суд вважає, що державний виконавець неправомірно на п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернув виконавчий лист стягувачу.

Інших передбачених законом обставин, які б свідчили про наявність законних підстав до винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови судом не встановлено.

Що стосується вимог про зобовязання державного виконавця поновити виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1183 від 20.03.2012 року суд вважає , що вони не підлягають задоволенню, оскільки не вбачається підстав порушення прав заявника.

Керуючись ст.ст.386, 387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця відділу ДВС Вишгородського РУЮ ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19 грудня 2014 року ВП №35484772 з виконання виконавчого листа № 2-1183/2010 виданого Вишгородським районним судом Київської області 10 березня 2010 року.

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя