АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3129/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,23 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Умань-Агро" на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Дочірнього підприємства "Умань-Агро" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та відшкодування завданих збитків,

в с т а н о в и л а :

22 травня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 червня 2012 року їй від начальника Управління Держкомзему в м. Умань та Уманському районі стало відомо, що за зверненням ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (після зміни назв - ДП «Умань-Агро») в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 10.01.2007 року зареєстрований договір оренди земельної ділянки № 117 від 12.11.2006 року, який укладений між ОСОБА_6 та ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча» щодо земельної ділянки площею 3,1121 га. в адміністративних межах Максимівської сільської ради Уманського району Черкаської області, строком на 20 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

Вказана земельна ділянка згідно з Державним актом про право приватної власності на землю належить позивачу ОСОБА_6.

Висновком почеркознавчого та технічного дослідження документів судового експерта встановлено, що підпис у графі «орендодавець» виконано не ОСОБА_6, а іншою особою.

Тому просила суд: - визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 117 від 12.11.2006 року, укладений між нею та ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (ДП «Умань-Агро»), на земельну ділянку площею 3,1121га (рілля), кадастровий номер :02:000:0606 в адміністративних межах Максимівської сільської ради Уманського району Черкаської області, зареєстрований 10.01.2007 року за №46 в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК»;

- стягнути з відповідача завдані збитки у вигляді витрат на проведення експертного почеркознавчого дослідження та витрат на сплату судового збору.

19 червня 2014 року представник ДП «Умань-Агро» подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 9 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04 вересня 2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки № 117 від 12.11.2006 року, укладений між ОСОБА_6 та Дочірнім підприємством «Ілліч-Агро Умань» Відкритого акціонерного підприємства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про передачу в оренду земельної ділянки площею 3,1121 га (рілля), кадастровий номер :02:000:0606 в адміністративних межах Максимівської сільської ради Уманського району Черкаської області, зареєстрований 10.01.2007 року за № 46 в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Умань-Агро» на користь позивача ОСОБА_6 завдані збитки на проведення експертного почеркознавчого дослідження в сумі 735 гривень 60 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 04 вересня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено повністю.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки № 117 від 12.11.2006 року, укладеного між ОСОБА_6 та ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім..Ілліча» (ДП «Умань-Агро») на земельну ділянку площею 3,1121 га (рілля), кадастровий номер :02:000:0606 в адміністративних межах Максимівської сільської ради Уманського району Черкаської області, зареєстрований 10.01.2007 року за № 46 в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Стягнуто з ДП «Умань-Агро» на користь позивача ОСОБА_6 завдані збитки у вигляді витрат на проведення експертного почеркознавчого дослідження в сумі 736 гривень 60 коп. та судово-почеркознавчої експертизи в сумі 924 грн. 00 коп.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі представник ДП «Умань-Агро», вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити по справі нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача про визнання договору оренди землі недійсним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що на момент укладення оспорюваного договору оренди землі не були дотримані вимоги, встановлені ст. 203 ЦК України, - було відсутнє вільне волевиявлення учасника правочину - орендодавця, яке б відповідало його внутрішній волі, так як позивачці ОСОБА_6 не було відомо про укладення такого договору та була відсутня її згода на таке укладення.

Щодо застосування строків позовної давності суд вважає, що положення ст. 267 ЦК України про правові наслідки спливу позовної давності в даному випадку не підлягають застосуванню. Позивачка не пропустила строк, встановлений законом для захисту своїх прав, оскільки вона не знала та не могла довідатися про існування договору оренду землі № 117 від 12.11.2006 року, так як вказаний договір з відповідачем не укладала.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Діючим законодавством визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо.

Так, відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Встановлено, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 3,1121 га, розташованої в адміністративних межах Максимівської сільської ради Уманського району Черкаської області ( т. 1, а.с. 6).

В матеріалах справи є договір оренди землі № 117 від 12.11.2006 року, який укладений між громадянкою ОСОБА_6 та ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча» щодо земельної ділянки площею 3,1121 га. (рілля), кадастровий номер :02:000:0606 в адміністративних межах Максимівської сільської ради Уманського району Черкаської області, строком на 20 років починаючи з дати його державної реєстрації. (т. 1, а.с. 7-8).

Даний договір зареєстрований 10 січня 2007 року за № 46 в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» (т. 1, а.с. 8 зворот).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст.ст. 6,627 ЦК України).

У відповідності до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 ЗК).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України "Про оренду землі" є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Як передбачено ч. 1 ст. 14 Закону, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року N 220 затверджено Типовий договір оренди землі.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст. ст. 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Як зазначено вище, договір зареєстрований.

Згідно з висновком експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи № 329/15-23, № 467/15-23 від 18.06.2015 року підпис від імені ОСОБА_6 в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі № 117 від 12.11.2006 року, укладеного між ОСОБА_6 та ДП «ОСОБА_7 Умань ВАТ «ММК ім. Ілліча» виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою (т. 1, а.с. 203-208).

Позивачка в заяві стверджує, що 11 червня 2012 року їй від начальника управління Держкомзему в м. Умані та Уманському районі стало відомо, що за зверненням ДП «ОСОБА_7 - Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча» (після зміни назви - ДП «Умань - Агро») в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 10.01.2007 року за № 46 зареєстрований договір оренди земельної ділянки № 117 від 12.11.2006 року, який укладений між ОСОБА_6 та ДП «Ілліч Агро-Умань» ВАТ «ММК ім. Ілліча» щодо земельної ділянки площею 3,1121 га. (рілля), кадастровий номер :02:000:0606 в адміністративних межах Максимівської сільської ради Уманського району Черкаської області строком на 20 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

Крім того, як пояснює позивачка ОСОБА_6, до червня 2012 року вона вважала, що отримує орендну плату за договором оренди її земельної ділянки, який вона уклала з ВАТ «Уманьферммаш» за № 117 від 24.07.2006 року, що був зареєстрований в Уманському райвідділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 21.08.2006 року за № 9 в книзі записів державної реєстрації договорів оренди.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_6 протягом 2007 2014 років отримувала оренду плату за спірним договором оренди землі у розмірах, визначених договором, що підтверджують її підписи на відповідних відомостях ДП «Ілліч-Агро Умань» та майже сім років не зверталася до відповідача щодо безпідставного користування належною йому земельною ділянкою, що підтверджує її обізнаність про умови договору та про те, що стороною в цьому договорі був відповідач ДП «Ілліч-Агро Умань», а не ВАТ «Уманьферммаш», як вона зазначає в позові.

На дані обставини вказав і суд касаційної інстанції, висновки і мотиви якого, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи (ч.4 ст.338 ЦПК).

Проте, при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та повторно ухвалив незаконне рішення, яке підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з посиланням на наступні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником ДП «Умань-Агро» в судовому засіданні було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності (т. 1, а.с. 26).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В пункті 11 постанови ПВС України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено: «Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.»

В зазначеному випадку строк позовної давності слід відраховувати саме з дати укладення сторонами договору оренди землі або дати документу, який підтверджує обізнаність позивачки про наявність між сторонами договірних відносин з оренди землі. Оскільки позивачка доводить, що договір оренди вона не підписувала, тоді слід врахувати, що про наявність оспорюваного договору позивачці ОСОБА_6 було відомо ще з 11 листопада 2007 року, що підтверджується відомістю про отримання орендної плати за договором, в якій є підпис позивачки про отримання зерна в якості орендної плати за договором (т. 1 а.с.30-32).

Таким чином, строк на звернення позивача до суду за захистом свого права відносно оспорюваного договору сплив 11 листопада 2010 року.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору неповно з'ясував і перевірив всі фактичні обставини справи, не правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та ухвалив незаконне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судові витрати, понесені ДП «Умань-Агро» у вигляді судового збору підлягають стягненню з позивачки.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Умань-Агро" - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Дочірнього підприємства "Умань-Агро" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та відшкодування завданих збитків відмовити, застосувавши строки позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Дочірнього підприємства «Умань-Агро» 1071 грн.84 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :