Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/103/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Петрова О. Ф.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

15.01.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М, Суржика М.М.,

при секретарі: Кравченко Я.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року у справі за позовом прокурора в інтересах ОСОБА_4 до Олександрійської міської ради, виконавчого комітету Олександрійської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Олександрійської міської ради, розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності, визнання недійсним ордера та витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року прокурор м. Олександрії звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_4 до Олександрійської міської ради, виконавчого комітету Олександрійської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Олександрійської міської ради, розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності, визнання недійсним ордеру на жиле приміщення, витребування майна із чужого незаконного володіння та виселення із жилого приміщення.

Зазначав, що ОСОБА_4, є інвалідом 2 групи з дитинства внаслідок психічного захворювання, через стан свого здоров'я є неспроможною самостійно захищати свої права в суді, що є підставою для представництва її інтересів у суді прокурором.

23 травня 2005 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчено довіреність за усною домовленістю на виконання договору доручення, якою ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_8 здійснити продаж належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1.

24 листопада 2005 року на підставі вказаної довіреності ОСОБА_8 уклав договір купівлі - продажу належної ОСОБА_4 трикімнатної квартири з Управлінням капітального будівництва Кіровоградської обласної державної адміністрації.

Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22.12.2005 року № 1048, спірну квартиру прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Олександрії та передано на баланс ЖЕК № 4.

На підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради № 1051 від 27.12.2005 р. видано ОСОБА_3 та членам його сім'ї ордер на квартиру. 15 вересня 2008 року керівником органу приватизації видано розпорядження № 19944, яким спірну квартиру передано у приватну власність сім'ї ОСОБА_3.

Після того, як позивач залишилась без житла та усвідомила факт продажу належної їй квартири, було звернення прокурора до суду з метою захисту її прав.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.11.2012 року довіреність та договір купівлі-продажу визнано недійсним.

Посилаючись на те, що рішення виконавчого комітету та Олександрійської міської ради, як органу приватизації, порушують право власності ОСОБА_4, її конституційне право на житло та нормальні умови існування, прокурор просив суд визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 року № 1048 «Про прийняття квартир до комунальної власності територіальної громади міста» в частині прийняття до комунальної власності трикімнатної квартири АДРЕСА_1, погашення договору купівлі-продажу квартири № 4877 від 24 листопада 2005 року на квартиру; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради № 1051 від 22 грудня 2005 року «Про виключення квартири з числа службового житлового приміщення та надання квартири громадянам міста»; визнати незаконними та скасувати розпорядження органу приватизації № 19944 від 15 вересня 2008 року та свідоцтво про право власності на житло від 15 вересня 2008 року, яким посвідчено право приватної спільної власності ОСОБА_3 та членів його сім'ї на спірну квартиру; визнати недійсним ордер № 86 на жиле приміщення, виданий ОСОБА_3 на спірну квартиру. Також прокурор просив виселити відповідачів ОСОБА_3 та членів його сім'ї з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали (а.с.2-4).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року позов задоволено частково. Визнано причину пропуску позивачем строку позовної давності поважною. Визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Олександрійської міської ради від 22.12.2005 р. № 1048 в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади міста та передання на баланс ЖЕК № 4 квартири АДРЕСА_1 Визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Олександрійської міської ради «Про виключення квартири з числа службового житлового приміщення та надання квартири громадянам міста» від 22 грудня 2005 року № 1051 в частині видачі ордеру на квартиру» АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та членам його сім'ї.

Визнано недійсним ордер № 86, виданий 27 грудня 2005 року виконавчим комітетом Олександрійської міської ради ОСОБА_3 та членам його сім'ї на квартиру АДРЕСА_1.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження органу приватизації № 19944 від 15 вересня 2008 р. про передачу квартири АДРЕСА_1 в приватну власність ОСОБА_3 та членам його сім'ї.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 15 вересня 2008 року - квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_3, ОСОБА_5, та ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_5, та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовлено, розподілено судові витрати (а.с.

119-122).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову (а.с.128-135).

В судовому засіданні представник ОСОБА_3, представник Олександрійської міської ради та виконавчого комітету Олександрійської міської ради підтримали доводи апеляційної скарги, а прокурор та ОСОБА_4 заперечили проти них і просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2012 року у справі за позовом прокурора в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_8, Управління капітального будівництва Кіровоградської обласної державної адміністрації та ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, встановлено, що 23 травня 2005 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчено довіреність за усною домовленістю на виконання договору доручення, якою ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_8 здійснити продаж належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1.

24 листопада 2005 року на підставі вказаної довіреності ОСОБА_8 уклав з Управлінням капітального будівництва Кіровоградської обласної державної адміністрації договір купівлі-продажу належної ОСОБА_4 трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 року № 1048, спірну квартиру прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Олександрії та передано на баланс ЖЕК № 4.

На підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 27 грудня 2005 року видано ордер № 86 на зазначену квартиру ОСОБА_3 та членам його сім'ї . В порядку при ватизації ОСОБА_3, ОСОБА_5, та ОСОБА_6 отримали свідоцтво про право власності на квартиру.

Вказаним рішенням суду визнано поважною причину пропуску ОСОБА_4 строку позовної давності, визнано недійсною довіреність від 23 травня 2005 року, згідно якої ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_8 здійснити продаж належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 . Визнано недійсним договір від 24 листопада 2005 року купівлі-продажу цієї квартири, укладений між ОСОБА_8 від імені ОСОБА_4 та Управлінням капітального будівництва Кіровоградської обласної державної адміністрації. Витребувано від ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11-13).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 10 липня 2013 року встановлено, що є доведеним те, що на момент складання довіреності 23 травня 2005 року на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_4 страждала хронічним захворюванням в формі помірної розумової відсталості, за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи з дитинства з приводу розумової відсталості.

Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності пропущено з поважних причин і порушене право ОСОБА_4 підлягає захисту (ч.5 ст.267ЦК), оскільки за станом здоров'я самостійно захистити своє порушене право ОСОБА_4 не могла.

Рішенням апеляційного суду рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2012 року в частині витребування від ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 та повернення її власнику ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову прокурора відмовлено. Суд виходив з того, що спірна квартира належить на праві власності не лише відповідачу ОСОБА_3, а й членам його сім'ї - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які не брали участі у справі, крім того, прокурором не заявлялися вимоги про скасування рішення органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, про визнання ордеру недійсним, про виселення ОСОБА_3 та членів його сім'ї з квартири.

Рішення суду в частині визнання поважними причин пропущення строку позовної давності, визнання недійсної довіреності від 23 травня 2005 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2005 року, залишено без змін (а.с.14-17).

Вказані рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції набрали законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріалами справи підтверджується, що за клопотанням Управління капітального будівництва, яке придбало квартиру за недійсним договором, рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 року № 1048 «Про прийняття квартир до комунальної власності територіальної громади міста « квартиру АДРЕСА_1 прийнято до комунальної власності територіальної громади міста та передано на баланс ЖЕК № 4.

На підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 27 грудня 2005 року № 1051 «Про виключення квартир з числа службового жилого приміщення та надання квартир громадянам» ОСОБА_3 та членам його сім'ї - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_11, видано ордер на спірну квартиру (а.с.20).

15 вересня 2008 року керівником органу приватизації Олександрійської міської ради видано розпорядження № 1944, на підставі якого спірна квартира безоплатно передана у спільну часткову власність сім'ї ОСОБА_3. На підставі даного розпорядження на ім'я ОСОБА_3 та членів його сім'ї - ОСОБА_5, ОСОБА_6 Олександрійською міською радою 15 вересня 2008 року було видано свідоцтво про право власності на житло(а.с.22).

Сім'я ОСОБА_3 проживає та зареєстрована у спірній квартирі.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч.2 ст.3 ЦПК).

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст.257 ЦК).

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.3,4,5 ст.267 ЦК України).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції представник ОСОБА_3 та представник виконавчого комітету Олександрійської міської ради подали заяви про застосування судом наслідків пропуску строку позовної давності, посилаючись на те, що за фактом незаконного заволодіння квартирою ОСОБА_4 шляхом обману, у грудні 2006 року було порушено кримінальну справу і з того часу і позивачу і прокурору відомо про порушення права власності на квартиру (а.с.54-55, 61-65).

Пункт 1 ст.261 ЦК України пов'язує початок перебігу позовної давності лише з обізнаністю тієї особи, якій належить порушене право, а не з обізнаністю особи, яка здійснює представництво її інтересів.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи з дитинства довічно, страждає хронічним психічним захворюванням в формі помірної розумової відсталості (а.с.18,9-10).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2012 року та рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 10 липня 2013 року у справі за позовом прокурора в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_8, Управління капітального будівництва Кіровоградської обласної державної адміністрації, ОСОБА_3 про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсними,витребування майна з чужого незаконного володіння, суд визнав, що строк позовної давності пропущено позивачем з поважних причин і порушене право ОСОБА_4 підлягає захисту, оскільки за станом здоров'я самостійно захистити своє порушене право ОСОБА_4 не могла (а.с.11-13,14-17).

З урахуванням обставин, встановлених вказаними рішеннями суду , а також того, що стан здоров'я позивача - наявність психічного захворювання свідчить про відсутність у позивача об'єктивної можливості здійснити захист своїх прав, суд першої інстанції обгрунтовано визнав причину пропуску строку позовної давності поважною.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач в установленому законом порядку не визнавалася недієздатною чи обмежено дієздатною, не спростовує правильного висновку суду щодо поважності причин пропуску строку позовної давності.

Право особи на судовий захист належного їй цивільного права та способи захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 330, стаття 388).

Зі змісту позовної заяви, матеріалів справи вбачається, що за клопотанням Управління капітального будівництва Кіровоградської обласної державної адміністрації, яке придбало спірну квартиру за недійсним договором, рішенням виконкому Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 року № 1048 вказану квартиру прийнято до комунальної власності міста та передано на баланс ЖЕК № 4 м. Олександрії, а 27 грудня 2005 року на підставі рішення виконавчого комітету Олепксандрійської міської ради від 22 грудня 2005 року № 1051 "Про виключення квартир з числа службового жилого приміщення та наданням квартир громадянам міста, видано ордер на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 учаснику бойових дій в ДРА ОСОБА_3, склад сімї - 4 особи (а.с.18,19,20).

15 вересня 2008 року відповідно до розпорядження органу приватизації № 19944 від 15 вересня 2008 року згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" безоплатно ОСОБА_3 та члени його сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_6 отримали у власність спірну квартиру.

Тобто, рішення органу виконавчої влади від 22 грудня 2005 року № 1048 та від 27 грудня 2005 року № 1051 передували та були умовою виникнення права власності на квартиру у відповідачів.

Згідно п.10 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування передбачено ст.ст.21, 393 ЦК України, ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Суд першої інстанції правильно встановив, що виконавчим комітетом Олександрійської міської ради прийняті рішення щодо квартири, яка була відчужена на підставі недійсної довіреності, за недійсним договором купівлі-продажу, яка не була юридично вільною та що внаслідок прийняття вказаних рішень, видачі ордера на квартиру та розпорядження про її приватизацію, було порушено право власності на майно ОСОБА_4.

Оспорювані рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 року № 1048 в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади міста та передання на баланс ЖЕК № 4 спірної квартири, рішення від 22 грудня 2005 року № 1051 в частині видачі ордера на спірну квартиру ОСОБА_3 та членам його сім'ї, розпорядження органу приватизації від 15 вересня 2008 року про передачу квартири у власність ОСОБА_3 та членів його сім ї , суперечить нормам ст.1 Протоколу першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.41 Конституції України, ЦК України та Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" і порушує право власності позивача.

Законним та обґрунтованим є рішення суду про визнання недійсним ордера № 86, виданого ОСОБА_3 та членам його сім'ї, оскільки ордер було видано на підставі незаконного рішення виконавчого комітету, на житло, яке не було юридично вільним,мало місце порушення права позивача на вказане в ордері житлове приміщення (ст.ст.58,59 ЖК України).

Правильним є висновок суду про те, що оскільки свідоцтво про право власності на житло, видане на підставі незаконного рішення (розпорядження) про приватизацію квартири, тому воно є недійсним.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд у рішенні не зазначив підстави скасування рішень виконавчого комітету та розпорядження органу приватизації, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, змістом самого рішення в якому зазначено, що підставою для їх скасування є невідповідність закону та порушення права власності позивача на квартиру.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ухвалюючи рішення про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради "Про виключення квартири з числа службового житлового приміщення та надання квартири громадянам міста" від 22 грудня 2005 року № 1051 в частині видачі ордера на квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки прокурор просив визнати незаконним та скасувати рішення в цілому.

Згідно ро'яснень у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК ( 1618-15 ) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та

зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до статті 19 Конституції України ( 254к/96-ВР ),

статті 1 ЦПК ( 1618-15 ) та з урахуванням положення частини

четвертої статті 10 ЦПК ( 1618-15 ) вийти за межі заявлених вимог

(вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у

більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у

випадках, прямо передбачених законом.

Як свідчить зміст позову, прокурор просив суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради "Про виключення квартири з числа службового житлового приіщення та надання квартири громадянам міста" № 1051 від 22 грудня 2005 року (а.с.2-4).

Вказане рішення стосується не лише ОСОБА_3 та членів його сім'ї, але й інших жителів м. Олександрії. З урахуванням пояснень прокурора, наданих в судовому засіданні, предмета позову - квартири АДРЕСА_1, суд задовольнив вказану вимогу лише в частині щодо видачі ордера на спірну квартиру, що не є виходом за межі позовних вимог, оскільки позовну вимогу задоволено лише в частині, що стосується безпосереднього предмета спору.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру.

Як свідчить довідка Олександрійського комунального Міжміського бюро технічної інвентаризації за вих. № 152 від 23.09.2013 року, власниками квартири АДРЕСА_1 за нотаріально посвідченим договором міни від 19.05.1993 року стали ОСОБА_12 - мати ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (попереднє прізвище - ОСОБА_4).

Після смерті ОСОБА_12, ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2004 року набула права власності на ? частини квартири (а.с.24).

Крім того, рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2011 року та рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 10 липня 2013 року визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, вчинений від імені власника - ОСОБА_4 ОСОБА_8.

Не ґрунтуються на законі доводи апеляційної скарги про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту шляхом витребування майна у добросовісного набувача.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та члени його сім'ї не були стороною недійсного правочину, набули право власності на квартиру в порядку її безоплатної приватизації.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 частини 1 статі 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Добросовісне придбання, згідно статті 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушення, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2012 року та рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 10 липня 2013 року встановлено факт вибуття квартири не з волі її власника, приватизація квартири визнана незаконною, особи, які відчужили квартиру не мали право на її продаж, про що не знав і не міг знати покупець, тому є всі підстави для витребування спірної квартири у набувача.

Право власності є абсолютним правом, яке не втрачається з незаконним вибуттям речі з володіння власника і переходом у володіння іншої особи (осіб).

У разі вибуття майна з володіння власника за вказаних у ч.1,ч.3 ст.388 ЦК України обставин, законодавець надає перевагу у захисті власнику, а не добросовісному набувачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 має можливість та правові підстави захистити своє право способом , передбаченим п.8 ч.2 ст.16 ЦК України або в порядку ст.1177 ЦК України, не ґрунтуються на законі, оскільки правовідносини, між сторонами виникли у зв'язку з порушенням права власності на квартиру, а не у зв'язку із завданням майнової шкоди чи завданням шкоди злочином.

Правильним є висновок суду про виселення ОСОБА_3 та членів його сім'ї із спірної квартири без надання іншого житла, оскільки це є наслідком повернення квартири власнику, а не наслідком визнання ордера недійсним.

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315 ЦПК України,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: