Справа № 367/7192/14 Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/2934/15 Доповідач у 2 інстанції Данілов О. М.
Категорія 42 13.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В., Суханової Є.М.,

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 березня 2015 року у справі за позовом Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Служба у справах дітей Ірпінської міської ради про виселення без надання іншого житла,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про повернення нерухомого майна шляхом виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що сім'я відповідачів з 5-ти чоловік (ОСОБА_3, її чоловік ОСОБА_4, діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3) протиправно проживають у приміщенні дитячого корпусу НОМЕР_1, що знаходиться у одноповерховому будинку АДРЕСА_1 де займає приміщення загальною площею 102,6 кв.м.

Зазначений будинок знаходиться на балансі позивача саме як дитячий корпус і до житлового фонду не відноситься.

Згідно статуту позивача (п. 6.2), його майно належить до комунальної власності м. Києва і закріплене за ним на праві оперативного управління.

ОСОБА_3 була поселена у корпус НОМЕР_1 як член сім'ї колишнього працівника будинку дитини ОСОБА_9, якій у 2001 році надано дозвіл на тимчасове безоплатне проживання з дітьми у приміщенні корпусу.

Відповідач ОСОБА_4 поселився у спірному приміщенні після одруження з ОСОБА_3 у 2002 році.

У зв'язку з тимчасовим проживанням сім'ї ОСОБА_9 у корпусі НОМЕР_1, ОСОБА_3 була в 2004 році прописана у гуртожитку будинку дитини по АДРЕСА_1.

В ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 померла. Профспілковий комітет будинку дитини 25 січня 2008 року дав згоду ОСОБА_3 на продовження її тимчасового безоплатного проживання в корпусі НОМЕР_1.

Крім цього, між позивачем та ОСОБА_3 12 лютого 2008 року був укладений договір безоплатного користування майном, згідно якого їй надавалось приміщення площею 102,6 кв.м. корпусу НОМЕР_1, який укладався на 1 рік. У зв'язку з непередбачуваними обставинами корпус НОМЕР_1 став потрібний будинку дитини для використання за призначенням, тому ОСОБА_3 був вручений лист позивача від 14 березня 2012 року, яким запропоновано звільнити займане приміщення до 01 травня 2012 року.

Крім цього, профспілковий комітет будинку дитини 04 травня 2012 року дав дозвіл на поселення і проживання сім'ї у гуртожитку, запропонувавши звільнити приміщення по АДРЕСА_1 до 20 червня 2012 року, однак відповідачі не переселилися, а 28 вересня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до Головного управління охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації з заявою про приватизацію кімнати АДРЕСА_2, яка надавалась для відселення, на що отримала лист від 25 жовтня 2012 року про неможливість позитивного вирішення питання.

Оскільки відповідачі не звільнили спірне приміщення, позивач листами від 06 червня 2013 року, 04 квітня 2014 року та від 14 березня 2012 року пропонував звільнити приміщення, однак до цього часу відповідачі продовжують проживати разом із дітьми у приміщенні корпусу НОМЕР_1.

Просив суд, виселити відповідачів з дитячого корпусу НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 березня 2015 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 березня 2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 лютого 2008 року Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецькогота ОСОБА_3 уклали договір №2 безоплатного користування майном (а.с. 14-16).

Згідно зазначеного договору наймодавець передав наймачу жиле приміщення 102,6 кв.м. в корпусі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Корпус НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького (а.с. 7).

Згідно листа №137 від 14 березня 2012 року Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького повідомив ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, що корпус НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 є корпусом, який призначений для поселення дітей, позбавлених батьківського піклування, а також просили звільнити дане приміщення (а.с. 20).

30 червня 2012 року ОСОБА_3 звернулася із заявою до Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького з проханням відстрочити термін виселення до 6 місяців (а.с. 21).

Окрім цього, Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького листом №296 від 06 червня 2013 року повідомив ОСОБА_3 про те, що її сімя тимчасово проживає у дитячому корпусі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 і є необхідність у використанні даного корпусу за його призначенням, тому просили до 01 липня 2013 року повністю звільнити приміщення дитячого корпусу НОМЕР_1 (а.с. 26).

Листом №208 від 04 квітня 2014 року Київський міський будинок дитини ім.. М.М. Городецького знову звернувся до ОСОБА_3 з проханням до 05 квітня 2014 року звільнити займане приміщення в корпусі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 (а.с. 27).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького є фактичним власником корпусу НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 і це право зареєстроване відповідно до чинного законодавства України, а також не наведені докази неправомірності вселення і проживання тривалий час відповідачів в корпусі НОМЕР_1. Окрім цього, позивачем не доведено обставин, які стверджують про статус корпусу НОМЕР_1 (жилий, не жилий). Також суду не надано доказів того, яким чином відповідачі порушують саме право позивача на спірне жиле приміщення.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як при подачі позову так і при подачі апеляційної скарги, Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького не надав суду першої та апеляційної інстанцій належних та допустимих доказів, що він є фактичним власником корпусу НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, а також не наведені докази неправомірності вселення і проживання тривалий час відповідачів в корпусі НОМЕР_1. Окрім цього, позивачем не доведено обставин, які стверджують про статус корпусу НОМЕР_1 (жилий, не жилий).

Відповідно до ч. 1-4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецькоговідхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: