Ухвала

іменем україни

14 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавський області, Кременчуцьке міське управління юстиції у Полтавській області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, про визнання права власності на переплановану квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У 2014 році вона здійснила перепланування квартири, шляхом збільшення площі вже існуючого балкону, проте дозвільна документація на реконструкцію квартири не отримувалась. 04 липня 2014 року комунальне підприємство «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» виготовило технічний паспорт на вказану квартиру, в якому на плані квартири зображене приміщення № 4 - балкон (веранда), площею 11,8 кв. м, як «самочинно збудована площа». У зв'язку з необхідністю прийняття в експлуатацію належної їй квартири, перепланованої за рахунок прибудови, позивач звернулася до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області, яка листом від 22 липня 2014 року повідомила ОСОБА_4, що порядку прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, які побудовані (реконструйовані) самочинно на теперішній час законодавством не визначено. Крім того, 16 липня 2014 року позивач звернулася до Кременчуцької міської ради Полтавської області із заявою про визнання права власності (прийняття в експлуатацію) на самочинно збудовану площу, яка направила вказану заяву для розгляду в Управління містобудування та архітектури. 12 серпня 2014 року виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області повідомив ОСОБА_4, що органи місцевого самоврядування не мають повноважень визнавати право власності на самочинно споруджені об'єкти нерухомого майна. Оскільки правового механізму введення в експлуатацію самочинно реконструйованих квартир немає, просила позов задовольнити.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 листопада 2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на переплановану квартиру АДРЕСА_1 з добудовою веранди, загальною площею 66,7 кв. м, житловою площею 37,6 кв. м, яка складається з наступних приміщень: кімната літ. № 5, площею 16,7 кв. м, кімната літ № 6, площею 10,3 кв. м, кімната літ. № 10, площею 10,6 кв. м, кухня літ. № 3, площею 5,9 кв. м, вбиральня літ. № 2, площею 4,6 кв. м, коридору літ. № 1, площею 3 кв. м, коридору літ. № 7, площею 2,2 кв. м, комори літ. № 8, площею 0,9 кв. м, комори літ. № 9, площею 0,7 кв. м, веранди літ. № 4, площею 11,8 кв. м.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, правильно виходив з того, що для здійснення перепланування квартири позивач мала попередньо звернутися до органу місцевого самоврядування за одержанням дозволу на проведення конкретних робіт і в разі отримання відмови, оскаржити її до суду. Разом з тим, позивач не зверталася до уповноваженого органу - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, із заявою для вирішення питання про узаконення здійсненого нею самочинного переобладнання квартири та не надала документи, перелічені у Порядку надання дозволу на перепланування квартир в багатоквартирних будинках в м. Кременчуці, затвердженому рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області № 245 від 12 травня 2014 року. Подані ОСОБА_4 заяви не є належним зверненням у розумінні приписів вказаного Порядку.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська