У Х В А Л А

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір'ю. У 2008 році дитина перенесла онкологічне захворювання, на лікування якого були витрачені значні кошти, які понесла його мати та він, позивач, який є його дідом. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_6, а розпорядженням Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 14 липня 2014 року його, позивача, призначено піклувальником останнього.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 48 408 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2015 року рішення районного суду скасовано. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму понесених додаткових витрат на дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 18 643 грн. 50 коп. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позову, оскільки в період хвороби ОСОБА_6 знаходився на утриманні матері, ОСОБА_5, а не на утриманні діда.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що позивач фактично поніс витрати на лікування онука, а тому ці витрати повинні бути йому відшкодовані на підставі ст. 185 СК України батьками неповнолітнього у рівних частинах, у тому числі й відповідачем.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір'ю.

У 2008 році ОСОБА_6 переніс онкологічне захворювання.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_6, а розпорядженням Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 14 липня 2014 року його піклувальником призначено діда, ОСОБА_3

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що він витратив на лікування онука грошові кошти у розмірі 48 408 грн., які батьки дитини йому не компенсували.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно зі ст. 265 СК України баба, дід зобов'язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків.

Тобто обов'язок з утримання дитини, не може бути покладений на інших членів сім'ї, а, відтак, і стягувати кошти на підставі наведеної норми СК України має право лише той із батьків або опікун, який поніс додаткові витрати.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірив та не дав належної оцінки посиланням відповідача на те, що дитина в період хвороби проживала із матір'ю та перебувала на її утриманні.

При цьому суд апеляційної інстанції не врахував того, що витрати на лікування ОСОБА_6 понесені у 2008 році, а ОСОБА_3 був призначений його опікуном лише 14 липня 2014 року розпорядженням Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська