Номер справи 220/881/15-ц
Номер провадження № 2/220/384/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року Великоновосілківський районний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

при секретарі Тахтаровій Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок з господарським спорудами, розташований за адресою: вул. Гагаріна,30, с. Ялта Великоновосілківського району Донецької області.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірне домоволодіння належало на праві власності матері відповідача ОСОБА_3, яка померла 01.06.2014 р. Після її смерті відповідач ОСОБА_2, будучи єдиним спадкоємцем після смерті матері, прийняла спадщину, подавши у встановлений законом строк відповідну заяву до нотаріальної контори, після чого дала оголошення про продаж будинку.

20.11.2014 р. між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: вул. Гагаріна,30, с. Ялта Великоновосілківського району Донецької області. Згідно умов договору він передав відповідачці в якості оплати за зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями грошові кошти в сумі 12000 грн., а ОСОБА_2, в свою чергу, видала йому розписку про отримання грошей і пообіцяла нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу після отримання свідоцтва про право на спадщину. В грудні 2014 року відповідачка отримала свідоцтво, однак від нотаріального посвідчення договору відмовилась. Оскільки угода купівлі-продажу нерухомого майна фактично відбулася, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, позивач виконав свої зобовязання за договором, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на ст.ст. 220,392 ЦК України, просить визнати цей договір дійсним та визнати за ним право власності на спірне майно.

Позивач в судове засідання не зявився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання також не зявилась, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Листом від 17.07.2015 року позивачу розяснені вимоги ч.ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України (а.с. 32).

Згідно договору купівлі-продажу від 14.11.1987 р. житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул. Гагаріна,30, с. Ялта Великоновосілківського району Донецької області, належав ОСОБА_3 (а.с. 16).

01.06.2014 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 15).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.12.2014 р. встановлений факт родинних відносин між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 23-24).

За загальними положеннями вимог цивільного законодавства за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму ( ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Як встановлено судом, 20.11.2014 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: вул. Гагаріна,30, с. Ялта Великоновосілківського району Донецької області. Згідно умов договору продавець (ОСОБА_2Г.) зобовязується передати у власність покупцю (ОСОБА_1Г.) спірний житловий будинок з надвірними будівлями, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього ціну відповідно до умов договору. Право власності на майно переходить до покупця з моменту підписання акту прийому-передачі (а.с. 5-6).

Згідно акту приймання-передачі від 20.11.2014 року відповідно до умов договору купівлі-продажу від 20.11.2014 р. за ціною 12000 грн. продавець передав, а покупець прийняв у власність житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: вул. Гагаріна,30, с. Ялта Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 7,8).

Відповідно до вимог ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною другою даної статті передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Звертаючись з позовом до суду позивач посилається на те, що між сторонами є згода щодо всіх істотних умов договору і він ним фактично виконаний, однак з боку відповідача дії щодо нотаріального посвідчення договору не були здійснені.

Однак, аналізуючи застосування вимог ст. 220 ЦК України, суд зазначає, що визнання договору дійсним згідно ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину, або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов.

Згідно розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання дійсним правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже, не створюють прав та обовязків для сторін.

При розгляді таких справ суд повинен зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи не втрачена така можливість, а також чи немає підстав нікчемності правочину.

Згідно ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Слід звернути увагу на те, що з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким з цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації (ч.4 ст. 334).

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що нотаріальне посвідчення договору, який позивач просить визнати дійсним, не було здійснено ані під час його укладання, ані на теперішній час. Не надано і доказів відповідно до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Відповідно до ст. 1268, ст. 1297 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.. 4 Закону України про «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації.

Отже, спадкоємець має право володіння та користування спадковим майном. Проте, право розпорядження таким майном виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового право на нерухоме майно.

Крім того, відповідно до ст.. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Позивачем не надано суду доказів належності спірного житлового будинку з надвірними будівлями саме відповідачу ОСОБА_2

З наданих суду документів вбачається, що власник спірного домоволодіння ОСОБА_3 померла 01.06.2014 р., шестимісячний термін, передбачений для подання заяв про прийняття спадщини, закінчувався 01.12.2014 р., а договір купівлі-продажу між сторонами був укладений 20.11.2014 р., тобто до закінчення цього строку. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 на момент укладення договору купівлі-продажу не була власником домоволодіння, а тому не мала права його продажу.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що правових підстав для визнання укладеного сторонами 20.11.2014 року договору купівлі-продажу, а також визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно у звязку зі створенням для сторін із цього договору прав та обовязків у суду немає.

Доводи позивача є необґрунтованими, заявленими без достатніх правових підстав, у звязку з чим задоволенню не підлягають.

На підстави викладеного, керуючись ст. ст. 10,11,60,212-215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Якішина