Справа № 0911/3062/2012
Провадження № 22-ц/779/968/2015
Головуючий у 1 інстанції Безбородько В.А. В. А.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.

секретаря Мельник О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна подружжя та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна в натурі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Надвірнянського районного суду від 27 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

у жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з первісним позовом, посилаючись на те, що в шлюбі з 13.09.1984 року по 25.02.2010 року з ОСОБА_3 ними придбано рухоме майно на загальну суму 101 400 грн і побудовано домоволодіння АДРЕСА_1, розташоване на земельній ділянці площею 0,25 га. Вважав, що земельна ділянка площею 0,44 га є його особистою приватною власністю, тому просив визнати за ним право власності на частину рухомого майна та встановити право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, виділивши йому частку по варіанту № І висновку № 02/02-14 судової будівельно-технічної експертизи від 06.03.2014 року та розділити рухоме майно.

В січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що за час спільного проживання з відповідачем вони побудували домоволодіння № 55, придбали рухоме майно, приватизували 0,69 га земельної ділянки біля будинку. Вважала, що поділ спільного майна подружжя слід провести за варіантом № І висновку № 934 від 03.11.2014 року та виділити їй частку як першому співвласнику. Земельну ділянку розділити відповідно до запропонованого експертом варіанту.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 27 березня 2015 року первісний та зустрічний позови задоволено частково.

Проведено реальний розподіл домоволодіння АДРЕСА_1 по варіанту розподілу згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 934 від 03.11.2014 року. Визнано за ОСОБА_3, як співвласником 1/2 частки, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та складається з наступних приміщень в житловому будинку: І-підвал, площею 7,60 кв.м, вартістю 7152 грн, ІІ- частину веранди, площею 6,60 кв.м, вартістю 7783 грн, 1-1 коридор, площею 14,70 кв.м, вартістю 17336 грн, 1-2 кухню, площею 18,30 кв.м, вартістю 20402 грн, 1-3 житлову кімнату, площею 28,60 кв.м, вартістю 33727 грн, 1-4 житлову кімнату, площею 21,50 кв.м, вартістю 25354 грн, 1-5 котельню, площею 4,90 кв.м, вартістю 5778 грн, 1-6 комору, площею 5,70 кв.м, вартістю 6722 грн; господарських будівель та споруд: літ. "Б" гараж вартістю 24581 грн, літ. "Ж" літню кухню, вартістю 59452 грн, літ. "З" сарай, вартістю 4002 грн, літ. "К" вбиральню в спільному користуванні, вартістю 3430 грн, літ. "№1- №6" огорожу в спільному користуванні вартістю 37729 грн, літ. "№7" колодязь в спільному користуванні, вартістю 4287 грн , всього вартістю 257735 грн. Реальна частка співвласника 1/2 частки ОСОБА_3 складає 257735 грн., що на 28092 грн. менше за ідеальну частку. Виділено ОСОБА_3 рухоме майно на загальну суму 22700 грн.

Визнано за ОСОБА_2, як співвласником 1/2 частки, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та складається з наступних приміщень в житловому будинку: ІІ* - частину веранди, площею 6,60 кв.м, вартістю 7783 грн, ІІІ- веранду, площею 12,9 кв.м, вартістю 15212 грн, 1-7 коридор площею 15,70 кв.м, вартістю 18514 грн, 1-8 житлову кімнату площею 17,40 кв.м, вартістю 20520 грн, 1-9 житлову кімнату площею 29,20 кв.м, вартістю 34434 грн, 1-10 житлову кімнату, площею 21,80 кв.м, вартістю 25708 грн, 1-11 житлову кімнату, площею 11,60 кв.м, вартістю 13679 грн; господарських будівель та споруд: літ. "В" погреб, вартістю 47447 грн, літ. "Г" стодолу, вартістю 44589 грн, літ. "Д" стайню, вартістю 40587 грн, літ. "К" вбиральню в спільному користуванні, вартістю 3430 грн, літ. "№1- №6" огорожу в спільному користуванні вартістю 37729 грн, літ. "№7" колодязь в спільному користуванні, вартістю 4287 грн, всього вартістю 313919 грн. Реальна частка 1/2 частки ОСОБА_2 складає 313919 грн., що на 28092 грн. більше за ідеальну частку. Виділено ОСОБА_2 рухоме майно на загальну суму 23700 грн.

Проведено реальний розподіл земельної ділянки, яка знаходиться біля домоволодіння АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, яка знаходиться відповідно до варіанту порядку користування приміщеннями житлового будинку, площею 0,0876 га, вартістю 114046,44 грн (зображена жовтим кольором в додатку висновку експертизи № 934 від 03.11.2014 року, варіант І). Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, яка знаходиться відповідно до варіанту порядку користування приміщеннями житлового будинку, площею 0,0876 га, вартістю 114046,44 грн (зображена зеленим кольором в додатку висновку експертизи № 934 від 03.11.2014 року, варіант І). Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної власності на земельну ділянку, яка знаходиться відповідно до варіанту порядку користування приміщеннями житлового будинку, площею 0,0748 га, вартістю 97382,12 грн (зображена червоним кольором в додатку висновку експертизи № 934 від 03.11.2014 року, варіант І).

Зобов"язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по розробленому варіанту поділу житлового будинку встановити перегородки і провести ремонтні роботи.

В решті позовів відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 28092 грн. грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток в домоволодінні. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при розподілі земельної ділянки суд не врахував, що спільне домоволодіння збудоване на спірній земельній ділянці, загальним розміром 0,69 га, яка була передана для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 згідно рішення сільської ради від 14.03.2001 року, а після розлучення він здійснив перереєстрацію спільної земельної ділянки, розділивши на дві окремі, розмірами 0,25 га та 0,44 га, щоб уникнути її поділу. Не враховано судом і те, що якщо на земельній ділянці знаходиться будинок чи споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку чи споруди та виділу конкретної частини будинку чи споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку чи споруди. В матеріалах справи відсутні докази про надання земельної ділянки ОСОБА_2 внаслідок приватизації. Тому просить оскаржуване рішення в частині відмовлення в розподілі земельної ділянки розміром 0,44 га скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким провести реальний розподіл земельної ділянки та визнати за ОСОБА_3 право власності на 0,22 га вартістю 286 418 грн. відповідно до варіанту запропонованого експертом у висновку № 934 від 03.11.2014 року для варіанту розподілу № 1, як першому співвласнику.

Судове рішення в частині поділу решти спільного майна подружжя не оскаржується, тому його законність апеляційним судом не перевіряється.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник апеляційну скаргу підтримали, ОСОБА_2 та його представник доводи апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що за час перебування в шлюбі з 13.09.1984 року по 25.02.2010 року сторони побудували домоволодіння АДРЕСА_1. Дане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,25 га, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності згідно Державного акта на право приватної власності на землю, виданого 08.11.2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів Пнівської сільської ради Надвірнянського району за № 89.

Задовольняючи позов частково, суд застосував принцип рівності прав кожного з подружжя на майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, виділивши сторонам частини майна, врахувавши їхні вимоги, а також фактичне перебування майна в користуванні кожного із сторін після розірвання шлюбу.

При цьому суд правильно керувався положеннями ст. ст. 60, 69, 70, 71 СК України щодо поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги щодо поділу земельної ділянки площею 0,44 га, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 08.11.2001 року, виданого Пнівською сільською радою, ОСОБА_2 передано у приватну власність 0,69 га землі, з них для обслуговування домоволодіння 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства 0,44 га. Земельна ділянка площею 0,44 га має окремий кадастровий номер та відокремлена від житлового будинку.

Правом на приватизацію землі ОСОБА_2 скористався та відповідно до рішення сесії Пнівської сільської ради від 14.03.2001 року шляхом приватизації одержав 08.11.2001 року державний акт на земельну ділянку площею 0,69 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, а 0,44 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них відносини на підставі ст. ст. 81, 116 ЗК України, ст. 60 СК України, дійшов правильних висновків про те, що одержана ОСОБА_2 під час шлюбу у власність шляхом приватизації земельна ділянка є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, тому поділу не підлягає.

Крім того, колегія суддів враховує ту обставину, що земельна ділянка площею 0,44 га для ведення особистого підсобного господарства, яку також зазначеним вище рішенням Пнівської сільської ради від 14.03.2001 року передано у власність ОСОБА_2 з видачею державного акта, то відповідно до положень ст. ст. 6 та 22 чинного на час виникнення спірних правовідносин Земельного кодексу України 1991 року та Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12. 1992 року № 15 "Про приватизацію земельних ділянок" ця земельна ділянка є часткою державного земельного фонду, одержаною позивачем у власність в процесі приватизації, тобто його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя незалежно від того, що приватизована вона ним в період шлюбу з позивачкою.

З огляду на викладене, судом правильно ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про реальний розподіл цієї земельної ділянки.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. При цьому, судом всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи та надана їм належна оцінка.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Малєєв А.Ю.

Меленко О.Є.