АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3156/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю: адвокатів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідача ОСОБА_8,

позивачки ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8, третя особа Товариство з обмеженої відповідальністю Київська компанія управління активами про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного сумісного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

14 травня 2015 року ОСОБА_9 звернулася в суд з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона познайомилась з відповідачем ОСОБА_8 в грудні 2010 року. З 29.12.2010 року почали підтримувати відносини. Починаючи з листопада 2011 року вони почали проживати разом однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, в якій вона була зареєстрована з 15.10.2014 року, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не реєстрували шлюб. 07 червня 2014 року між ними було зареєстровано шлюб в органах РАЦС.

Позивачка вказує, що за час спільного проживання без реєстрації шлюбу та в зареєстрованому шлюбі було набуте майно, а саме: варочна поверхня вартістю 3600 грн.; електродухова шафа вартістю 4400 грн., холодильник вартістю 8330 грн.; мікрохвильова піч вартістю 1599 грн.; витяжка вартістю 1850 грн.; електрочайник вартістю 459 грн.; пральна машина вартістю 5700 грн.; пилосос вартістю 979 грн.; змішувач вартістю 1765 грн.; ванна вартістю 3604 грн.; умивальник вартістю 633 грн.; змішувачі 2 шт. вартістю 3429 грн.; унітаз вартістю 1082 грн.; фотоапарат «ОСОБА_2 D7000» вартістю 20400 грн.; палатка «Cambridge» вартістю 1360 грн.; відеокамера «Go pro hero 3+» вартістю 5799 грн.; ноутбук «НР650» вартістю 3000 грн.; об'єктив «Nikon» вартістю 8000 грн.; об'єктив «Nikon» вартістю 4000 грн.; годинник «Casio G-Shock DW9052» вартістю 1900 грн.

Крім того, за час перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме в грудні 2014 року, в інтересах сім'ї та за спільні кошти від імені відповідача ОСОБА_8 було укладено інвестиційний договір з ТОВ «Київська компанія з управління активами», згідно з яким в період часу з грудня 2014 року по січень 2015 року включно останнім було сплачено грошові кошти в сумі 449 000 грн., внаслідок чого відповідач став власником лоту цінних паперів - облігацій на вищевказану суму. Власність вказаних цінних паперів дорівнює праву власності на двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Позивачка ОСОБА_9 неодноразово подавала до суду заяву про уточнення позовних вимог та остаточно просила суд:

1. Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 без шлюбу в період з листопада 2011 року по 07 червня 2014 року.

2. Визнати майно, що було придбане за час проживання без реєстрації шлюбу спільним сумісним майном подружжя та стягнути з відповідача в рахунок поділу спільного сумісного майна подружжя на її користь 18481 грн.

3. Визнати за ОСОБА_9 право власності на 1/2 лоту облігацій в кількості 3246 шт. з відповідними у позовній заяві характеристиками із внесенням відповідних змін до договору бронювання відповідно до Проспекту емісії облігацій емітента та з правом оформити право власності на об'єкт нерухомості у вигляді двокімнатної квартири, загальною площею 64,92 кв.м, що знаходиться за адресою м. Черкаси вул. Сержанта Жужоми, 1., кв. 117.

4. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_9 понесені нею судові витрати в сумі 7673, 41 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року позов ОСОБА_9 про розподіл спільного сумісного майна подружжя задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 компенсацію в рахунок зайво виділеного йому майна в сумі 570 грн. 00 коп.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частину облігацій на загальну суму 229 160.00 грн. (лоту цінних паперів) згідно договору купівлі-продажу цінних паперів від 02.12.2014 року № БВ-02/12/14-2, який був укладений між ТОВ «Київська компанія управління активами» «ОСОБА_2 будівництво» та ОСОБА_8.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину облігацій на загальну суму 229 160.00 грн. (лоту цінних паперів) згідно договору купівлі-продажу цінних паперів від 02.12.2014 року № БВ-02/12/14-2, який був укладений між ТОВ «Київська компанія управління активами» «ОСОБА_2 будівництво» та ОСОБА_8.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 8 442 грн. 00 коп., як компенсацію за оплачену ним вартість 248 штук облігацій ( лоту цінних паперів).

Вирішено питання про судовий збір.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2015 року про виправлення арифметичної помилки виправлено описку в резолютивній частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року, а саме, вказавши: Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 компенсацію в рахунок зайво виділеного йому майна в сумі 570 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в позовній вимозі про розподіл лоту облігацій відмовити, стягнувши з ОСОБА_8 на користь позивачки ОСОБА_9 грошову компенсацію в розмірі 45 000 грн., за належну їй частину лоту облігацій.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_9 надала суду належні докази на підтвердження своїх позовних вимог, тобто довела, що вона з відповідачем ОСОБА_8, починаючи з листопада 2011 року, проживали однією сім'єю та все майно, придбане сторонами, є спільним сумісним майном.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва серії І-СР, № 106357 сторони зареєстрували шлюб 07 червня 2014 року (т. 1, а.с.11).

В період шлюбу 02 грудня 2014 року укладений договір № БВ-02/12/14-2 купівлі-продажу цінних паперів (далі Договір) між ОСОБА_8 та ТОВ «Київська КУА», що здійснює діяльність від свого імені за рахунок та в інтересах ПЗНВІФ «ОСОБА_2 будівництво» (т. 1, а.с.45-50).

Відповідно до умов вищевказаного договору в період часу з грудня 2014 року по січень 2015 року включно ОСОБА_8 сплачено грошові кошти в сумі 449 000 грн., внаслідок чого відповідач став власником лоту цінних паперів - облігацій на вищевказану суму. Власність вказаних цінних паперів дорівнює праву власності на двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2(т. 1, а.с. 102,103).

Підпунктом 2.2 Договору визначена характеристика лоту, згідно якої номінальна вартість однієї облігації коштує 22,70 грн. Кількість облігацій (розмір лоту) складає 6 492 штуки. Термін погашення облігацій з 01.01 по 31.12.2016 року. Визначення терміну «погашення облігацій» - передача власнику лоту облігацій повного пакету документів, необхідних для оформлення права власності на обєкт нерухомості, що зазначений в цьому договорі, в обмін на цей лот відповідно до проспекту емісії облігацій.

Відповідно до п.п.3.2 Договору вартість лоту визначається шляхом помноження ціни однієї облігації, визначеної в п.п.3.1 на кількість облігацій в лоті та становить 441 456 грн. На день укладення Договору ціна однієї облігації становила 68 грн.

За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому шлюбі, поширюється положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч.4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ставлячи питання про визнання майна, що було придбане за час проживання без реєстрації шлюбу спільним сумісним майном подружжя та про визнання за нею, ОСОБА_9, право власності на 1/2 частину лоту облігацій в кількості 3246 штук, позивачка просила ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 без шлюбу в період з листопада 2011 року по 07червня 2014 року.

Суд в своєму рішенні і, зокрема, в мотивувальній його частині, зазначає, що судом встановлено проживання позивачки з відповідачем разом без реєстрації шлюбу в квартирі, яка належить матері відповідача за адресою: АДРЕСА_3 та з цього періоду вели спільне господарство, придбавали спільні речі, у тому числі і для обладнання квартири, яку вони мали намір придбати та придбали пізніше.

Проте, такий висновок суду щодо спільного придбання майна в цей період не підтверджується жодними доказами, так як в справі відсутні чи-то товарні чеки чи ін., що свідчило б про придбання майна в період спільного проживання без укладення шлюбу. Наданий до справи товарний чек №131708/94 від 25.11.2014 року про купівлю соковижималки, сушили для овочів та кофемолки лише підтверджує той факт, що спільне майно подружжя почали придбавати після укладення шлюбу 07.06.2014 року (т.2,а.с.5).

Слід зауважити, що акт опису та оцінки спільно придбаного майна також в матеріалах справи відсутній.

Вказуючи в рішенні про те, що факт спільного проживання підтверджується показами свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 і ін., які проживали по-сусідству, а то і на відстані, як подруги, суд надав перевагу одним свідченням, вважаючи їх достатніми для встановлення такого факту, коли вони лише стверджували про те, що бачили позивачку в квартирі, де проживав відповідач, бачили там її речі. Проте такі свідчення не підтверджують того, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

При цьому судом не дано належну оцінку поясненням інших свідків і, зокрема, свідка ОСОБА_14, яка є матірю відповідача, в квартирі якої останній проживав і яка в судовому засіданні підтвердила про те, що дійсно позивачка приходила до них в квартиру, залишалася і на ніч, і на дві, але постійно проживати почала лише в кінці травня місяця 2014 року незадовго до одруження 07.06.2014 року, тому і в день весілля в РАЦС вона їхала від них. Покази матері, а також свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16І, ОСОБА_17 суд спростував показами інших свідків, які не є членами сімї відповідача, з ним не проживали, а лише бачили, що позивачка приходила в квартиру відповідача і свідченням яких надав перевагу, не обґрунтовуючи чому він прийшов до такого висновку.

Названими обставинами, і зокрема тим, що позивачка часто появлялася в квартирі відповідача, спростовується виклик швидкої допомоги до позивачки за адресою матері відповідача, а також святкування її дня народження в квартирі, де проживав відповідач разом з матірю.

Між тим, наказ №1093 від 09.09.2014 року Комунального некомерційного підприємства «ОСОБА_18 міська поліклініка» ЧМР про взяття на медичне обслуговування в поліклініку ОСОБА_9 був виданий вже після одруження (а.с.191, т.1).

Переписка в соціальній мережі «в контакті» також не може бути покладена в основу рішення в питанні визнання спільного проживання однією сімєю з листопада 2011 року, оскільки вона не є належним доказом і з неї не вбачається що сторони весь час проживали разом, вели спільне господарство, що бюджет в них був спільним. Навпаки, така переписка може свідчити про окреме проживання сторін. Крім того, з переписки вбачається, що відповідач пропонує позивачці гроші на ті чи інші покупки, що свідчить про не спільний бюджет.

Законодавець дає тлумачення статті 74 СК України, яка поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, де розяснено, що для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї. Тоді як ст.60 СК України передбачає, що майно набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.

З огляду на викладене судова колегія приходить до висновку, що позивачкою ОСОБА_9 не надано переконливих доказів проживання з відповідачем однією сімєю з листопада місяця 2011 року по 07 червня 2014 року в розумінні ст.74 СК, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції неправомірно застосував до спірних правовідносин ст.74 СК України, залишивши поза увагою докази, які спростовують наполягання позивачки на спільному проживанню з відповідачем однією сімєю у вказаний період.

Крім того, самим судом не прийнято рішення по питанню встановлення факту проживання сторін однією сімєю, як про це просить позивачка ОСОБА_9, оскільки в резолютивній частині рішення про це не зазначено.

Разом з тим, сторони не оскаржують рішення в частині поділу майна подружжя. Відповідач в апеляційній скарзі лише ставить питання про відмову в задоволенні позову про розподіл лоту облігацій, визнає

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму (ст.60СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Така правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі №6-79 цс 13, яка є обовязковою для застосування в аналогічних справах.

Відповідно до п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання.

Не належить до спільної сумісної власності майно подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, у наслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ним спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Таким чином, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Апелянт в скарзі вказує, що витрачав на придбання облігацій як ті кошти, які він заробив, працюючи в Сполучених Штатах Америки в період з березня по вересень 2011 року так і кошти, зароблені вдома до одруження і лише 96 191,81 грн. спільних коштів він з позивачкою витратив на придбання лоту облігацій.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_8 працював в Сполучених Штатах Америки в період з 21 березня 2011 року по 06 вересня 2011 року, що підтверджується договором № 328 про надання послуг щодо працевлаштування за кордоном, копією закордонного паспорта, Employment Offer Form 2011 («Форма працевлаштування 2011»), Сертифікат статусу J-1 та електронними квитками (т. 1, а.с. 112-120).

Відповідно до банківської виписки, ОСОБА_8 09.08.2011 року перевів на картку Приватбанку з рахунку банку Wells Fargo № НОМЕР_1 кошти в сумі 3200 дол. США (т. 1, а.с. 105).

Як вбачається з виписки ПАТ КБ «Приватбанк», на рахунку відповідача «Копілка» 7210 акумулювалися його особисті кошти за період з листопада місяця 2012 року по листопад місяць 2013 року в сумі 75 162,56 грн., які 27.11.2013 року були зняті однією сумою (а.с.124-126,т.1).

В цей же день було відкрито інший депозитний рахунок «Стандарт» 9053 на 12 міс., з початковою сумою 94060,03 грн.

Далі, з рахунку «Стандарт» 9053 26.03.2014 року було знято відповідачем 118 194,78 грн. (а.с.128). Дата зняття вказаних коштів збігається з датою відкриття валютного депозитного рахунку на суму 10744,98 дол. США (а.с.123, т.1).

Як вбачається з виписки ПАТ КБ «Приватбанк», 26 березня 2014 року відкритий депозитний рахунок № 6321 на суму 10744,98 дол. США, з якого 27.09.2014 року були зняті кошти вже в сумі 12 358,21 дол. США (т. 1, а.с. 123).

Станом на 07.06.2014 року на вказаному рахунку знаходилася сума 10 925,27 дол.США, а перше поповнення після одруження відбулося 13.08.2014 року, тоді як після нарахування процентів по депозиту на кошти відповідача, сума складала 11 108, 57 дол.США. Різницю в розмірі 1249,43 дол. США слід вважати спільними коштами подружжя.

31.05.2014 року відповідачем був відкритий рахунок «Стандарт» №3736 з початковою сумою 100 дол.США. Станом на 07.06.2014 року на ньому було 400 дол.США, які є особистими коштами відповідача (а.с.121).

Рахунок «Стандарт» № 7814 був відкритий 12.06.2014 року з початковою сумою 13 000 грн. одразу після одруження, які, як пояснив відповідач і про це не заперечувала позивачка, були подаровані сторонам на весілля.

Починаючи з 01жовтня 2014 року і по 03 грудня 2014 року відповідачем знімалися кошти за банківською карткою SAMDNWFC3 в сумі 13 200 дол.США (а.с.130-132).

12.06.2014 року був відкритий депозит (поповнення картки) на імя позивачки ОСОБА_9 з початковою сумою 14 000 грн., які є також коштами, подарованими на весілля (а.с.141,142,т.1).16.12.2014 року кошти в сумі 14 693 грн. були переведені на іншу карту (а.с.141,т.1).

24.10.2014 року на імя позивачки був відкритий депозит з початковою сумою 200 дол.США(а.с.144,т.1). 05.02.2015 року кошти в сумі 631,42 дол.США були переведені на іншу карту (а.с.143,т.1).

Крім того, на імя позивачки був відкритий 01.12.2014 року інший картковий кредитний рахунок на використання коштів банку по оплаті тих чи інших послуг і який станом на 06.06.2015 року мав залишок 3,56 грн.(а.с.145-146,т.1).

Накопичення коштів на рахунках відповідача останній підтверджує не лише заробленими коштами в США, а й довідками про доходи за періоди: з серпня 2012 року по грудень 2012 року, коли в нього доход за 5 місяців роботи в ТОВ «Юрія-Фарм» склав 19 585,88 грн.; за 2013 рік 98 860 грн.; за січень-травень (включно) 2014 року 62 519,52 грн. (а.с.133-135, т.1), а всього за весь період до одруження доходи склали 180 965,40 грн.

За період перебування в шлюбі доход у відповідача, згідно наданих довідок, за період з червня 2014 року по травень 2015 року склав 285 964,37 грн. У позивачки за цей же період доходи при роботі на тому ж підприємстві склали: 49054,22 грн.(червень-грудень 2014 року); 47 536,84 грн. (січень-травень 2015 року), а всього 96 591.06 грн.

Як вбачається з платіжних доручень № 1, оплату за іменні цільові забезпечені облігації згідно Договору № БВ-02/12/14-2 від 02.2014 року відповідачем ОСОБА_8 було здійснено 08.12.2014 року в сумі 225 148 грн. та 13 січня 2015 року в сумі 216 308 грн. (а.с.102, т.1).

Спільний доход сторін за період з червня по грудень (включно) 2014 року склав: 140 587, 92 грн. у відповідача; 49 054,22 грн. у позивачки, а всього:189 642,14 грн. Проте це чистий доход, який підтверджується довідками, не враховуючи розходу, тим більше, що в цей час придбавалося майно, як ось 25.11.2014 року були придбані соковижималка, сушила для овочів та кофемолка.

Отже, перед оплатою за іменні цільові забезпечені облігації згідно Договору № БВ-02/12/14-2 від 02.2014 року відповідачем було знято з рахунків 12 358,21дол.США, по квитанціях Приватбанку - 13 200 дол.США.

Не спростовані позивачкою і сума коштів, які були у відповідача в наявності як особисті кошти, привезені ним з США в розмірі 1600 доларів США та 95 000 грн. готівкових заощаджень з 2008 року.

Інші докази про доходи сторін в матеріалах справи відсутні, як відсутні докази щодо наявності у позивачки особистих коштів на рахунках до одруження та по проведенню операцій у банкових установах по зняттю коштів з її рахунків перед оплатою лоту облігацій.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги відповідача, яка підлягає до задоволення.

Що стосується коштів в розмірі 96 191 грн.81 коп., які відповідач вважає спільними і які були внесені при оплаті за облігації, оскільки доля його особистих коштів, витрачених на купівлю лоту облігацій складає 362 128,19 грн., а загальна вартість лоту становить 458 320 грн., то в даному випадку, колегія погоджується, що така сума спільних коштів доведена відповідачем вище зазначеними розрахунками, а тому 1/2 частина від вказаної суми належить позивачці.

Як вбачається з характеристики лоту облігацій, ЛОТ є неподільним.

Відповідно до положень частини 2 ст.71 СУ України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 5 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

В даному випадку позивачка ставить питання про визнання за нею права власності на 1/2 частину лоту облігацій в кількості 3246 шт.

Враховуючи, що частка позивачки в сплачених коштах за спірні облігації становить 48 095,90 грн., тому, виходячи з того, що вартість однієї облігації становить 68 грн., їй належати кількість облігацій на вказану суму, що шляхом підрахунку та встановлення повної їх кількості і вартості становить 708 облігацій, на загальну суму 48 144 грн. (48 095,90 : 68 = 707,29).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 були внесені за 248 лоту облігації 16864 грн. після того, як шлюб сторін розпався. Проте, суд прийшов до висновку, що з позивачки на користь відповідача необхідно стягнути вартість 1/2 частини вартості 248 облігацій, що в грошовому еквіваленті складає 8442 грн., визнавши за позивачкою право власності на їх половину вартості. Оскільки позивачка не претендувала на цю частину облігацій, то колегія вважає, що суд при задоволенні позову в цій частині вийшов за межі позовних вимог, що є незаконним.

Тому решта облігацій в кількості 6012 штук (6492+248-708) на суму 410 176 грн. належить відповідачу ОСОБА_8

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, заслуговують на увагу та враховуються судом при ухваленні нового рішення апеляційною інстанцією.

Суд першої інстанції не врахував вище наведені доводи, при вирішенні спору не повно з'ясував і перевірив всі фактичні обставини справи, не дав належної правової оцінки доказам, які були надані відповідачем та не правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, названі обставини є підставами для зміни рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Що стосується стягнення з позивачки на користь відповідача 5000 грн. за надання правової допомоги, то ні ним, ні його адвокатом вказана сума не обґрунтована, а тому суд погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість залишення судових витрат за сторонами.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8, третя особа Товариство з обмеженої відповідальністю Київська компанія управління активами про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного сумісного майна подружжя в частині визнання за ОСОБА_9 та ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину за кожним облігацій на загальну суму 229 160 грн. змінити.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 8 442 грн., як компенсацію за оплачену ним вартість 248 штук облігацій ( лоту цінних паперів), скасувати.

Визнати за ОСОБА_9 право власності на 708 штук облгацій на загальну суму 48 144 грн. (сорок вісім тисяч сто сорок чотири грн.)(лоту цінних паперів), згідно договору купівлі-продажу цінних паперів від 02.12.2014 року № БВ-02/12/14-2, який був укладений між ТОВ «Київська компанія управління активами» «ОСОБА_13 будівництво» та ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_8 право власності на 6078 штук облігацій на загальну суму 413 304 грн.(чотириста тринадцять тисяч триста чотири грн.) (лоту цінних паперів), згідно договору купівлі-продажу цінних паперів від 02.12.2014 року № БВ-02/12/14-2, який був укладений між ТОВ «Київська компанія управління активами» «ОСОБА_13 будівництво» та ОСОБА_8.

Рішення суду в частині розподілу майна та судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :