БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/5231/15-ц
провадження № 2/361/2518/15
РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Селезньової Т.В.,

при секретарі Коваль А.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

встановив:

Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №50 в будинку 23-б по вулиці Черняхівського місті Бровари, за уточненими позовними вимогами мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачі вибули на постійне місце проживання в іншу країну - в ОСОБА_5 Федерацію з травня 2014 року, там мають постійне місце проживання, всі свої речі з квартири вивезли і відсутні в квартирі більше року. Визнання вказаних осіб такими, що втратили право користування квартирою, позивачці необхідно для того, щоб їх зняти з реєстрації за вказаною адресою, що є підставою для нарахування комунальних платежів, а також що заважає їй здійснювати розпорядження квартирою, належною їй на праві власності.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав, пояснив у суді, що його дружина з сином є громадянами РФ, раніше вони всі втрьох були зареєстровані у вказаній квартирі, в травні 2014року дружина і син виїхали на постійне місце проживання в РФ, мають там постійне місце проживання, за яким зареєстровані, він виїхав до дружини і дитини у вересні 2014року; вони не мають наміру повертатись в Україну; виїхали з квартири добровільно, прийнявши спільне сімейне рішення про переїзд жити в іншу країну на батьківщину відповідачки згідно її громадянства.

Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала, підтвердивши, що разом з сином ОСОБА_6 виїхали на постійне проживання в РФ, на її батьківщину, що вона і син мають громадянство РФ, мають в РФ постійне місце проживання, з даної квартири виїхали добровільно.

З наданих доказів встановлено:

Згідно свідоцтва про право власності на житло , виданого 28.12.1996р. Броварським міськвиконкомом, дана квартира №50 в будинку №23-б належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 і відповідачу ОСОБА_4

Згідно довідки з місця проживання - зареєстровані з правом проживання у даній квартирі позивачка і відповідач ОСОБА_4 (син) з 1994року, відповідачка ОСОБА_2 (невістка) з 2008 року, ОСОБА_3 (онук) з 2011року.

Згідно даним паспорту ОСОБА_2, вона є громадянкою РФ, зареєстрована на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, з 25.04.2012 року.

Згідно даним посвідки на постійне місце проживання в Україні ОСОБА_2 громадянки ОСОБА_7, така посвідка їй видана в ГУМВС України в Київській області 25.08.2009р., на безстроково, зареєстрована в Україні за адресою АДРЕСА_1.

Згідно даним паспорту ОСОБА_4 він є громадянином України, зареєстрований на постійне місце проживання в Україні в м. Бровари, за адресою вказаної квартири з 27.06.1997р.; крім того має відмітку у паспорті про надання йому дозволу на тимчасове проживання в РФ з 26.06.2014р. по 26.06.2017р., зареєстрований на місце проживання в РФ в Калужській області, м. Малоярославець, вул. Обнінская, 23 з 13.02.2015р.

Згідно військового квитка і медичної довідки, ОСОБА_4 за станом здоров'я є особою, непридатною для військової служби з виключенням його з військового обліку з 06.04.2000р. Тобто даний переїзд не пов'язаний з метою уникнення від виконань військового обовязку.

Згідно даним паспортів відповідачів - вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.07.2006р.

Згідно свідоцтва про народження - ОСОБА_3, 26.07.2009р.н., народився в Україні, його батько ОСОБА_4, громадянин України, його мати ОСОБА_2, громадянка ОСОБА_5 Федерації. У апостильованому перекладі свідоцтва про народження ОСОБА_3 є відмітка про те, що він набув громадянство ОСОБА_5 Федерації, взятий на облік по Калужській області.

Згідно акту, складеного депутатом Броварської міської ради ОСОБА_8, 08.10.2015р. в квартирі АДРЕСА_2, проживає ОСОБА_1, на даній жилій площі зареєстровані але не проживають з 2014 року її син ОСОБА_4, невістка ОСОБА_2, онук ОСОБА_3, дані фати підтверджені сусідами.

Згідно довідки, виданої з місця проживання паспортистом ЖКУ, ділянка №5 ОСОБА_2 дійсно проживає і зареєстрована за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею проживає і зареєстрований син ОСОБА_3, 26.07.2009р.н.

З довіреності, посвідченої нотаріусом 21.09.2015р. видно, що ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою і представляти її інтереси у відповідних установах.

Таким чином, з наданих доказів встановлено:

Власниками квартири є позивачка і її син відповідач ОСОБА_4, які приватизували квартиру, відповідач набув право власності на квартиру до шлюбу з ОСОБА_2, тому належна йому частка в квартирі є його особистою власністю, а не сумісною власністю подружжя ОСОБА_2; свого права власності він не втратив, не здійснив відчуження своєї частки.

Згідно ст.321 ЦКУ право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, як є похідними і невід,ємними складовими права власності.

Оскільки відповідач є співвласником вказаної квартири, то він автоматично має право користування вказаною квартирою протягом всього часу наявності у нього права власності на вказане майно, незалежно від того, чи проживає він в квартирі, чи користується нею, чи має інше житло і вибув з квартири. Сам факт наявності у нього і іншого постійного місця проживання в іншій країні не позбавляє його прав відносно вказаного майна, втому числі і права користування вказаною квартирою.

Тому відсутні законні підстави для визнання його особою, що втратила право користування жилим приміщенням - даною квартирою. Позов в цій частині необґрунтований і задоволенню не підлягає.

Встановлено, що відповідачка має посвідку на постійне проживання в Україні, але є громадянкою іншої держави (РФ), була зареєстрована в даній квартирі як член сім'ї власників, певний час проживала в квартирі, на даний час в квартирі не проживає, в квітні 2014 року залишила її добровільно, виїхавши на постійне проживання в іншу країну, де має з 25.04.2014р. постійне місце проживання і реєстрацію.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 разом з дружиною виїхав на проживання в іншу країну (РФ), має дозвіл на тимчасове проживання в РФ з 26.06.2014р. на три роки, зареєстрований на місце проживання з 13.02.2015р. за тою ж адресою, що і його дружина, відповідачка ОСОБА_2

Факт вибуття із квартири в місті Бровари в ОСОБА_5 Федерації підтвердив свідок, а також даний акт підтверджений актом депутата за результатами опиту сусідів, і довідкою з нового постійного місця проживання в ОСОБА_5 Федерації.

Факт вибуття з даної квартири на нове місце проживання разом з батьками і їхнього сина ОСОБА_6 підтверджується також записом про взяття дитини на облік у Калужській області за реєстрацією місця проживання його матері, і довідкою з місця проживання дитини в РФ.

Відповідачі дані факти не оспорюють, такі фати доведені наданими суду доказами і вважаються безперечно встановленими.

Таким чином, сім'я ОСОБА_2, що складається з подружжя і їх малолітньої дитини, не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 2014 року, зокрема ОСОБА_2- з квітня 2014року, сім'я вибула на інше постійне місце проживання в іншу країну.

Щодо інтересів малолітньої дитини, то суд виходить з наступного:

Місце проживання малолітньої дитини визначається за місцем проживання її батьків, або одного з них за домовленістю між батьками. Дитина є громадянином іншої держави, і вибула на постійне місце проживання до країни, громадянином якої вона є, а також громадянином якої є її мати, тобто один з батьків. Спорів між подружжям з приводу місця проживання дитини не виникає.

Дитина має інше постійне місце проживання, тому діями батьків її права, зокрема житлові, не порушуються.

Згідно ст.405 ЖК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Згідно ст. 391 ЦКУ власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності.

При таких обставинах є всі підстави для визнання відповідачки ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вказаною квартирою, і разом з нею відповідача ОСОБА_3, її малолітнього сина, а також сина відповідача ОСОБА_4, який не проживає в квартирі понад рік, з квартири вибув разом з батьками, зокрема з мамою, та проживає постійно за іншим зареєстрованим у встановленому порядку у іншій країні місцем проживання, є громадянином іншої держави. Той факт, що батько дитини ОСОБА_4 не втратив права користування даною квартирою з підстав наявності у нього права власності на квартиру, не є перешкодою для визнання його малолітнього сина таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням, вибувши з даного приміщення разом з батьками на інше.

Тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Керуючись ст.321, 391 ЦК України, ст.405 ЖК України, керуючись ст.213, 214, 224-225 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково;

визнати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою №50 в будинку №23-б по вулиці Черняхівського в місті Бровари Київської області;

у позові до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування даною квартирою відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками процесу шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, у відсутності яких рішення проголошено - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 жовтня 2015 року.

Суддя Т.В. Селезньова