Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А., Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеська залізниця», третя особа - Профспілковий комітет локомотивного депо Знам'янка, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Одеська залізниця», третя особа - Профспілковий комітет локомотивного депо Знам'янка, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що з 12 травня 1985 року позивач працював слюсарем-електриком з ремонту електроустаткування електромашинного цеху відокремленого структурного підрозділу локомотивне депо Знам'янка Державного підприємства «Одеська залізниця».

19 лютого 2014 року позивача звільнено з роботи за прогули без поважних причин, що мали місце 9 і 10 січня 2014 та 15 лютого 2014 року, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за згодою Профспілкового комітету локомотивного депо від 19 лютого 2014 року.

Відсутність позивача на робочому місці без поважних причин 09 і 10 січня 2014 року з 08 год. до 20 год. підтверджується рапортами майстрів цеху ОСОБА_2 від 09 січня 2014 року та ОСОБА_3 від 10 січня 2014 року, а також актом, складеним працівниками депо 10 січня 2014 року. У складеному працівниками депо акті від 13 січня 2014 року зазначено, що позивач відмовився дати письмові пояснення причин відсутності на робочому місці у вказані дні.

Актом від 15 лютого 2014 року та рапортом майстра цеху ОСОБА_3 від 16 лютого 2014 року підтверджується відсутність позивача на робочому місці без поважних причин 15 лютого 2014 року впродовж шести з половиною годин.

Допитані в судовому засіданні як свідки працівники локомотивного депо ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підписали вказані акти, підтвердили правильність зазначених в них відомостей.

Відсутність на роботі 09 і 10 січня та 15 листопада 2014 року не заперечував і сам позивач. При цьому він посилався на те, що не працював з поважних причин, оскільки 09 і 10 січня 2014 року хворів, а 15 листопада 2014 року був вихідний.

Вказані доводи позивача суд визнав такими, що не ґрунтуються на доказах.

Так, у наданій позивачем довідці, виданій відділковою лікарнею ст. Знам'янка 06 січня 2014 року, вказано, що цього дня він звертався до лікаря з приводу забою правої гомілки, проте рекомендації щодо звільнення від роботи на 09 та 10 січня 2014 року вказана довідка не містить.

14 лютого 2014 року позивач написав заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на 15 та 16 лютого 2014 року, але з керівником цеха відпустка не була узгоджена і наказ про її надання не видавався.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що у вказані дні позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин.

З матеріалів справи також убачається, що передбачений законом місячний строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було дотримано, зважаючи на те, що з 18 до 31 січня та з 06 до 14 лютого 2014 року він перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності.

Обраний відповідачем вид дисциплінарного стягнення відповідає тяжкості вчиненого позивачем проступку з урахуванням його попередньої роботи.

Зокрема, встановлено, що у 2013 році позивач двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності. Так, за неякісне виконання поточного ремонту ПР-1 тягових двигунів в обох випадках йому було оголошено догану наказами від 08 жовтня 2013 року № ТЧК-04/60 та від 30 грудня 2013 року № ТЧК-04/205, які не були ним оскаржені в судовому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що зазначені судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель