АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого Левенця Б.Б.

суддів: Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення розміру частки в майні, визнання права власності на майно в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування витрат на поховання,

в с т а н о в и л а :

23 грудня 2014 року позивачі звернулись із позовом, уточнивши який зазначили, що 27 лютого 2010 року помер їх батько ОСОБА_4, і приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5 було відкрито спадкову справу, визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадкоємцями першої черги. В процесі встановлення спадкової маси було зясовано, що на момент смерті батькові позивачів належало майно: автомобіль НОМЕР_1, НОМЕР_2, крім того, на дружину померлого - ОСОБА_6 за період знаходження в зареєстрованому шлюбі було зареєстровано квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що згодом була переведена у нежитловий фонд, нежитлове приміщення №1-продовольчий магазин, площею 64,5 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Лісківська, 18-а, літера А.

Посилаючись на те, що вказане майно не можливо поділити в спадковій масі, оскільки приватному нотаріусу не надано документи, що необхідні для оформлення спадщини, а також частина обєктів нерухомості оформлена на відповідача, а частина, що належала їх батькові не виділялася, тому просили встановити факт приналежності їх батьку ОСОБА_4 1/2 частини приміщень за адресою: нежитлове приміщення з №1 по №4, групи приміщень по вул. Лісківська, 18-а в м. Києві загальною площею 43,00 кв.м., нежитлове приміщення №1 - продовольчий магазин, площею 64,5 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Лісківська, 18-а, літера А, визнати за кожним із позивачів права власності в порядку спадкування по 1/6 частині нежитлового приміщення з №1 по №4, групи приміщень по вул. Лісківська, 18-а в м. Києві загальною площею 43,00 кв.м., нежитлового приміщення №1 - продовольчий магазин, площею 64,5 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Лісківська, 18-а, літера А, квартири за адресою: АДРЕСА_2, а також по 1/3 частині автомобіля НОМЕР_1 та автомобіля НОМЕР_3. (т. 1 а.с.1-2, 7-9, 147-149)

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначив, що позивачі за первісним позовом за життя ОСОБА_4 ним не цікавилися, участі в оплаті поховання не брали, похованням займалася його дружина ОСОБА_6 Посилаючись на те, що 21 грудня 2014 року його матір ОСОБА_6 померла, і він залучений до справи в якості правонаступника, а також враховуючи, що позивачі за первісним позовом є спадкоємцями 1/3 спадкового майна ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь по 15 880,57 грн. як компенсацію витрат на поховання спадкодавця ОСОБА_3 (т. 1 а.с.132-133)

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року, з урахуванням ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2015 року про виправлення описок, позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення розміру частки в майні, визнання права власності на майно в порядку спадкування задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину нежитлового приміщення з №1 по №4, групи приміщень по вул. Лісківська, 18-а в м. Києві загальною площею 43,00 кв.м., 1/6 частину нежитлового приміщення №1 - продовольчий магазин, площею 64,5 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Лісківська, 18-а, літера А, 1/6 частину квартири АДРЕСА_3, 1/6 частину автомобіля НОМЕР_4, 1/6 частину автомобіля НОМЕР_5. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину нежитлового приміщення з №1 по №4, групи приміщень по вул. Лісківська, 18-а в м. Києві загальною площею 43,00 кв.м., 1/6 частину нежитлового приміщення №1 - продовольчий магазин, площею 64,5 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Лісківська, 18-а, літера А, 1/6 частину квартири АДРЕСА_3, 1/6 частину автомобіля НОМЕР_4, 1/6 частину автомобіля НОМЕР_5. В задоволенні іншої частини позовних вимог, а також в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування витрат на поховання відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 3654,00 грн. судового збору. (т. 1 а.с.209-216, 220-221)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погодився з рішенням районного суду в частині визнання за кожним із позивачів права власності по 1/6 частини нежитлових приміщень з №1 по №4, лоджія (групи приміщень №102, колишня квартира №102) по вул. Лісківська, 18-а в м. Києві та нежитлового приміщення №1 - продовольчий магазин за адресою: м. Київ, вул. Лісківська, 18-а, просив рішення в цій частині скасувати і ухвалити нове про відмову в позові. Посилаючись на те, що судом визнано право власності на майно в порядку спадкування без визнання цього майна спільною сумісною власністю подружжя, які на час подання позову померли, крім того позов фактично було предявлено до померлої особи. Зазначив, що вказані нежилі приміщення не можуть бути спадковим майном, що залишилось після смерті ОСОБА_4, оскільки інвестування у їх будівництво було здійснено ОСОБА_6 за рахунок особистих коштів. (т. 1 а.с.224-227)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 підтримав скаргу і просив її задовольнити, представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_8 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, у т.ч. шляхом вручення повісток представникам сторін, про що останні не заперечували і у справі є докази.(т. 2 а.с. 2-4)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Рішення районного суду в частині задоволення первісного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 і визнання за кожним з них права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3, 1/6 частину автомобіля НОМЕР_4, 1/6 частину автомобіля НОМЕР_5 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 сторонами не оскаржувалось, тому з огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України колегія суддів в цій частині його не переглядала.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

Відповідно до статей 16, 17 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Відповідно до статей 128, частини третьої статті 240 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним до 1 січня 2004 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Заперечуючи проти первісного позову і оскаржуваного в частині рішення районного суду, ОСОБА_1 посилався на те, що спірні нежилі приміщення були побудовані на кошти ОСОБА_6, яка працювала фізичною особою-підприємцем та ОСОБА_1, у т.ч. за рахунок відчуження належної останньому частки квартири. (т. 1 а.с. 139, 204-205)

Колегія суддів перевірила вказані доводи та встановила наступне.

За свідоцтвом ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі із 25 лютого 1993 року.(т. 1 а.с. 87)

За договором купівлі-продажу від 15 червня 2000 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 за 25 200 грн. продали належну їм на праві власності двокімнатну квартиру № 7 по просп.. ОСОБА_11, 79 в м. Києві.(т. 1 а.с. 140)

На виконання інвестиційного контракту № 18525 від 11 травня 2000 року та інвестиційного контракту № 206-НП та Додаткової Угоди № 2 від 13 лютого 2001 року, укладених між Акціонерним Товариством Холдингова Компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_6, ОСОБА_6 сплатила 141 558.02 грн. на інвестування у будівництво нежитлових приміщень загальною площею 67.70 кв.м. розташованих на 1 поверсі, район забудови Троєщина-24. (т. 1 а.с. 143-146, 164-171, 197)

До суду не надано інших обєктивних доказів що сума в розмірі 116 358.02 грн. (141 558.02 грн. сплачена сума 25 200 грн. особистих грошей отриманих ОСОБА_6 від продажу її квартири) на інвестування у будівництво нежилого приміщення була сплачена з особистих грошей ОСОБА_6, не встановлено таких і судом.

10 серпня 2001 року ОСОБА_6 видане свідоцтво серії НП № 010004414 про право власності на нежиле приміщення № 1 продовольчий магазин площею 64.50 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Лісківська, 18-а.(т. 1 а.с. 21, 106)

За договором міни від 04 листопада 2003 року посвідченим приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_12, ОСОБА_6 обміняла належну їй квартиру АДРЕСА_4 на квартиру АДРЕСА_5 а в м. Києві. Квартира АДРЕСА_4 до укладення договору міни належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності серії САА № 951204 виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 14 травня 2003 року. (т. 1 а.с. 141)

За розпорядженням від 18 серпня 2005 року № 1543, жиле приміщення квартири № 102, яка знаходиться на першому поверсі жилого будинку № 18-а на вул. Лісківській в м. Києві переведено у нежиле.(т. 1 а.с. 22)

За свідоцтвом про право власності від 13 грудня 2007 року, нежилі приміщення з № 1 по № 4, лоджія (групи приміщень № 102, колишня квартира № 102) загальною площею 43 кв.м. по вул. Лісківська, 18а в м. Києві належала ОСОБА_6І.(т. 1 а.с. 106)

27 лютого 2010 року ОСОБА_4 помер, після його смерті, дружина ОСОБА_6, донька ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 заявили про прийняття спадщини про що подали письмові заяви до нотаріальної контори.(т. 1 а.с. 48, 49, 56, 66, 84)

Оскільки нежиле приміщення № 1 продовольчий магазин площею 64.50 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Лісківська, 18-а було набуто подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за період проживання у зареєстрованому шлюбі і за спільні кошти подружжя, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про належність 1/2 частки цього майна до спадкового після смерті ОСОБА_4 і належність права по 1/6 частині за спадкоємцями першої черги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6

21 грудня 2014 року ОСОБА_6 померла, після її смерті її син від іншого шлюбу - ОСОБА_1 заявив про прийняття спадщини про що подав заяву до нотаріальної контори.(т. 1 а.с. 115)

Проте встановивши, що нежиле приміщення з № 1 по № 4, лоджія (групи приміщень № 102, колишня квартира № 102) загальною площею 43 кв.м. по вул. Лісківська, 18а в м. Києві набуто ОСОБА_6 за рахунок особистого її майна (шляхом обміну належної їй на праві особистої приватної власності квартири АДРЕСА_4 за договором міни від 04 листопада 2003 року), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про набуття ОСОБА_4 права на частину вищевказаних нежитлового приміщення та визнання права власності в порядку спадкування на частину приміщення за позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3

Тому в цій частині оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в цій частині позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину нежитлового приміщення з №1 по №4, групи приміщень № 102 по вул. Лісківська, 18-а в м. Києві загальною площею 43,00 кв.м., та визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину нежитлового приміщення з №1 по №4, групи приміщень № 102 по вул. Лісківська, 18-а в м. Києві загальною площею 43,00 кв.м., і ухвалити в цій частині нове рішення яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3.

В іншій частині оскаржуване рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

ОСОБА_13

ОСОБА_14

Справа № 22-ц/796/15519/2015

Унікальний номер 754/21170/15-ц

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_15

Доповідач Левенець Б.Б.