АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №648/1718/15-ц Провадження №22-ц/791/2454/15 Головуючий в І інстанції Кусік І.В. Категорія: 50 Доповідач: Воронцова Л.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року жовтня місяця 29 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця М.П.
Суддів:Воронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.
при секретарі: з участю прокурораЦулукіані І.О. Коваленко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 29 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6, діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа: служба у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_6, діюча в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, звернулася до суду з вище зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що відповідачка у справі є матір'ю її неповнолітнього онука ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В грудні 2005 року шлюб між батьками дитини було розірвано. Згідно рішення суду, яке набрало чинності, визначено місце проживання дитини з батьком, за адресою: АДРЕСА_1, де проживає позивачка - бабуся дитини.

Підставою визначення судом місця проживання хлопчика з батьком було встановлення факту, що мати дитини з грудня 2005 року участі у вихованні сина не приймає і не утримує його.

Позивачка зазначала, що ситуація не змінилася за ці роки і на момент звернення з даним позовом до суду.

Близько десяти років ОСОБА_8 систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідне харчування, медичний огляд, лікування, не спілкується з сином в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає йому доступу до культурних та інших цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання сином освіти.

Всі ці батьківські обов'язки по відношенню до хлопчинка десять років щоденно здійснювали батько ОСОБА_9, який раптово помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року і бабуся - ОСОБА_6.

Мати хлопчика має заборгованість по аліментам в сумі 12 754грн., що підтверджується довідкою виконавчої служби.

Викладені обставини підтверджуються показами свідків, характеристикою з місця навчання ОСОБА_7.

Посилаючись на ст.164 СК України, як підставу позову, позивачка просила позбавити ОСОБА_8 батьківських прав щодо її онука, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Білозерського районного суду від 29 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_6, діюча в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на поверховість розгляду справи, неузгодженість між собою та невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку наданим доказам, просила його скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, допитавши свідків, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає її підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років.

Згідно із ч.4 ст.19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських прав є обов'язковою. Відповідно до положень ст.19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції та обґрунтувань. Крім того, суд повинен з'ясувати думку дитини, якщо вона здатна її висловити.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, батьками неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є мати - ОСОБА_8 і батько - ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року /а.с. 5,13/.

Шлюб між батьками дитини розірвано у грудні 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу /а.с 8,9,10/.

З часу розірвання шлюбу між батьками, ОСОБА_7 проживає з батьком та його родиною: бабусею та дідусем.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 09.02.2007 року, яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітнього, на той час, ОСОБА_7 з батьком у АДРЕСА_1, де він проживає і тепер /а.с. 9-11,12/.

На підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27.10.2008 року з ОСОБА_6 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_9 та сина ОСОБА_10 /а.с. 7/.

Згідно довідки - розрахунку заборгованості по аліментах, виданої ВДВС Суворовською РУЮ на момент звернення ОСОБА_6 з вказаним позовом до суду, заборгованість відповідачки становить 12 754,10грн. /а.с. 19,21/.

Відповідно до довідки, виданої за місцем навчання ОСОБА_7, гімназії №20 у м. Херсоні, вихованням хлопця та вирішенням всіх його нагальних питань, відвідуванням гімназії займається бабуся. Мати хлопця жодного разу в гімназії не була і не цікавиться сином. При цьому, хлопчик добре навчається, позитивно характеризується та користується повагою і авторитетом серед гімназистів, що в свою чергу свідчить про позитивне середовище, де проживає і виховується ОСОБА_7.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_7 наполягав на задоволенні позову та позбавленні батьківських прав його матері. Пояснив, що сприймає відповідачку лише, як біологічну матір, яка ніколи не дбала, не турбувалася, не виховувала його, з якою у нього немає нічого спільного. Скільки він себе пам'ятає, його утриманням, вихованням і піклуванням про нього завжди займався батько і бабуся з дідусем, у яких він жив. Відповідачка з'являється дуже рідко: один раз на два, три місяці хвилин на 10, при цьому ці зустрічі його напружують, носять формальний характер. Хлопець зазначив, що його спогади з дитинства про матір пов'язані з тим, що вона завжди була напідпитку, її поява супроводжувалася скандалами з оточуючими, внаслідок чого він почав її соромитися.

Позивачка ОСОБА_6 пояснила, що відповідачка ніколи не цікавилася життям, здоров'ям, навчанням, розвитком ОСОБА_7, ніколи вона не купувала для дитини ні продукти харчування, навіть цукерки, ні одягу, ні шкільного приладдя. За життя сина, утримання ОСОБА_7 лежало на батькові. Після його смерті їй тяжко на одну свою пенсію утримувати онука, а у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника, в органах Пенсійного Фонду відмовили до визначення статусу дитини.

Свідок ОСОБА_11 показала, що проживає з позивачкою в одному будинку, знає ОСОБА_7 і його батьків. З самого дитинства хлопець проживає і виховується у сім'ї його батька, бабусі і дідуся. Мати хлопця веде легковажний спосіб життя: любить випити та погуляти. Обов'язки по вихованню сина вона абсолютно не виконує. З'являється до дитини дуже рідко - раз у 2-3 місяці, приходить п'яна, влаштовує у дворі скандали.

Відповідачка хоча і заперечує проти задоволення позову, однак зазначила, що думка сина з цього питання буде для неї визначальною. Зазначила, що проживає не у місті Херсоні, а у передмісті, працює по змінам, тому не має можливості частіше бачитися з сином. Тривалий час вона не працювала, не знала у якому розмірі слід сплачувати аліменти, тому допустила заборгованість.

Вказані обставини (відсутність роботи, робота по змінам) належними і допустимими доказами у порушення ст.ст.10,60 ЦПК відповідачкою не підтверджені.

Крім того, вбачається намагання відповідачки під час розгляду справи в суді І інстанції спростувати негативну інформацію про себе щодо зобов'язання утримувати сина, і погашення частково заборгованості по аліментам у розмірі 2 450грн. /а.с. 60/. При цьому сплату аліментів у вересні 2015 року вона не здійснила. Маючи постійне місце роботи, як відповідачка зазначала, знаючи про смерть колишнього чоловіка, та відсутність у сина джерел існування, вона не погасила заборгованість по аліментах, не зібрала сина до школи, не змінила свого відношення та не виявила турботи про нього.

Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, передбачених ст.164 СК України, зокрема у випадку, п.2.ч.1, ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У п.15 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням ,що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, не погоджується з висновком суду І інстанції про те, що судом не встановлено свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов'язками, натомість вважає, що встановлені у справі обставини, та наявні на їх підтвердження докази свідчать лише про намагання останнього створити видимість виконання нею батьківських обов'язків, хоча її поведінка свідчить про наявність кожного окремо і всіх у сукупності факторів, зазначених у постанові Пленуму ВСУ, та винної поведінки і свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками.

Колегія суддів критично оцінює висновок органу опіки і піклування Білозерської районної державної адміністрації за місцем проживання матері про недоцільність позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав, оскільки до нього він дійшов не спілкуючись з ОСОБА_7, особами, з якими він проживає, не врахувавши думку вчителів, без обстеження умов проживання дитини лише на підставі думки ОСОБА_8, вважає його таким, що не відповідає вимогам ст.19 СК України, щодо обґрунтованості та інтересам ОСОБА_7.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне врахувати при вирішенні спору висновок виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради - органу опіки та піклування за місцем проживання дитини про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8, оскільки, як пояснила представник в судовому засіданні, він відповідає інтересам ОСОБА_7 та звернення депутата Херсонської міської ради ОСОБА_12

Колегія суддів, переглядаючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 виходить перш за все з принципу дотримання найкращих інтересів дитини - ОСОБА_7, закріпленому у Конвенції про права дитини, та враховує при цьому його вік, достатнє усвідомлення дійсності, можливість аналізувати та робити висновки і його думку з даного питання, можливості оформлення позивачкою пенсії по втраті годувальника, підтримання у подальшому умов виваженості, стабільності, внутрішнього комфорту умов проживання, навчання ОСОБА_7, можливістю у подальшому, при закінченні гімназії скористатися пільгами при вступі до навчального закладу; унеможливості відповідачкою скористатися спадковими майновими правами сина, а у подальшому права на отримання від нього аліментів при тому, що сама вона зобов'язань по вихованню та утриманню ОСОБА_7 не виконувала.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

На підставі викладеного, ст.ст.164-166 СК України, керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, задовольнити.

Рішення Білозерського районного суду від 29 липня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_6, діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав щодо її сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Стягнути з ОСОБА_8 судовий збір на користь держави в сумі 243грн. 60коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: