22-ц/775/987/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Жамбровський С.І.
Категорія 50 Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Супрун М.Ю., Песоцької Л.І.,

при секретарі - Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 06 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до свого батька ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що з 18 серпня 2014 року він є курсантом 1 курсу Харківського національного університету Внутрішніх справ. Строк закінчення навчання - червень 2018 року. Позивач навчається на стаціонарній формі навчання в університеті, отримує стипендію в розмірі 200 грн., у зв'язку з чим не може у повній мірі самостійно себе забезпечити на період навчання, Він фактично знаходиться на утриманні матері, яка також не може повністю нести витрати на його утримання. Однак цих коштів йому недостатньо для нормальних умов життя. Вказав, що його батько не є інвалідом, працює та має постійний дохід: з липня 1995 року працює у ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» гірником очисного забою та отримує заробітну плату. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на період навчання, щомісячно у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до закінчення навчання - до червня 2018 року включно.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 06 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання в розмірі 1/9 частини всіх доходів (заробітку) відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, встановленого законодавством України, починаючи з дня подачі позовної заяви - 10 липня 2015 року, і до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн..

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу і, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду змінити в частині розміру аліментів, а саме стягнути з відповідача на його користь аліменти на період навчання щомісячно у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до закінчення навчання - до червня 2018 року включно. Зокрема, посилався на те, що судом не надано належної оцінки обставинам справи, що невеликий розмір його стипендії - 200 грн. - не може в повній мірі забезпечити його навчання. Звертає увагу на те, що його мати має також на утриманні неповнолітню дочку, яка, як і вона, потребує постійного лікування.

З рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 06 серпня 2015 року також не погодився відповідач ОСОБА_3 та подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що воно було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, за необґрунтованістю. В апеляційній скарзі посилався на те, що судом були залишені поза увагою письмові заперечення та доводи його представника. Зокрема, не було враховане те, що позивач не несе витрат на навчання, оскільки навчається на бюджетній основі та знаходиться на повному державному забезпеченні. Не було враховане і те, що на утриманні відповідача перебуває неповнолітній син від іншого шлюбу на користь якого він сплачує аліменти у розмірі ? з 15.06.2015 року всіх видів заробітку та одночасно надає матеріальну дорогу у зв'язку із хворобою цієї дитини.

У відповідності з положеннями ст.303-1, ч.2 ст.305, ч.2 ст.197 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності ОСОБА_3, який надав заяву про розгляд справи без його участі, і у відсутності ОСОБА_2 і його представника, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - частковому задоволенню.

Задовольняючи позов частково, суд, враховуючи матеріальний стан сторін, обставини, які стосуються наявності інших утриманців у відповідача та матері позивача, факт навчання позивача на повному державному забезпеченні, дійшов до висновку, що розмір аліментів, про який просив позивач, є завищеним, тому стягнув з відповідача аліменти на навчання повнолітнього сина на період навчання в розмірі 1/9 частини заробітку.

З висновками суду першої інстанції про обґрунтованість вимог про стягнення аліментів і про їх розмір колегія судів погоджується, враховуючи наступне.

Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України в п.20 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У відповідності до вимог ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних рідних, інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є сином відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3).

Згідно із довідкою від 28.04.2015 року № 2/1368-к позивач ОСОБА_2 є курсантом 1-го курсу (денна форма навчання за державним замовленням) Харківського національного університету внутрішніх справ (а.с.5).

Також судом встановлено, що відповідач з квітня по листопад 2015 року отримав заробітну плату в розмірі 73042,36 грн., з яких сплачено аліментів на двох дітей 20078.84 грн., а мати позивача за грудень 2014 року по травень 2015 року отримала заробітну плату в сумі 30662,62грн. (а. с. 7, 24). Відповідач сплачував аліменти на утримання позивача, до досягнення ним повноліття, в розмірі 1/6 всіх доходів. Загальна сума аліментів з вересня 2014 року по червень 2015 року складає 4652,62 грн. (а.с.16,43).

Зі справи вбачається, що відповідач знаходився на обліку у лікаря травматолога з виробничої травми з діагнозом - симфизит з вираженим больовим синдромом (а. с. 18-20). ОСОБА_3 була зроблена лікарська хірургічна операція 4 листопада 2013 року (а. с. 21).

Син відповідача, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на диспансерному обліку у спеціаліста в Вугледарському центрі первинної медико-санітарної допомоги (а.с.23). З 15.06.2015 року ОСОБА_3 за рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 27.04.2004 року сплачує аліменти на утримання цієї дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (а.с. 16).

Судом також встановлено, що згідно з довідками, наданими з місця навчання позивача, ОСОБА_2 за період навчання у Харківському національному університеті Внутрішніх справ забезпечується харчуванням на загальну суму 5953,95 грн., що становить 25 - 26 грн. на день, речовим майном - на загальну суму 2153,28 грн.. грошовим утриманням - на загальну суму 2368,21 грн., а також витрати на комунальні послуги з 18.08.2014 р. по 30.06.2015 р. складають: 5089,07 грн. (а. с. 26-30). Позивач 1 серпня 2015 року за проїзд з м. Харкова в м. Вугледар сплатив за проїзний квиток 350 грн. (а. с. 39).

Мати та молодша сестра позивача знаходиться у лікарні на диспансерному обліку і мають хронічні захворювання та потребують постійного лікування, як і його батько (а. с. 40 - 42).

Частиною 1 ст.184 СК України визначено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується, що суд першої інстанції правильно врахував наявність інших утриманців у відповідача, інші обставини, що характеризують матеріальне становище сторін, і прийшов до вірного висновку, що стягнення на користь позивача аліментів в розмірі 1/9 частки від доходу відповідача є достатнім і справедливим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно і об"єктивно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку, правильно застосував матеріальний закон і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову саме у такому розмірі.

Доводи скарги позивача щодо неврахування судом першої інстанції доказів, що підтверджують матеріальний стан сторін, що призвело , на думку позивача, до неправильного вирішення справи, є такими, що не можуть вплинути на правильність рішення щодо визначення розміру аліментів в частині від доходу відповідача. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду, позивачем не надано, тому його доводи про необгрунтованість оскаржуваного рішення неможливо прийняти їх до уваги.

З тих же підстав не є слушними доводи відповідача про невідповідність рішення вимогам ст.213 ЦПК України. Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що під час розгляду справи відповідач визнавав позовні вимоги частково, погоджувався сплачувати аліменти в твердій сумі щомісячно, що й враховував суд першої інстанції при вирішенні спору, а при оскарженні рішення суду першої інстанції відповідач вже просив скасувати рішення і відмовити в позовних вимогах повністю.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів не вбачає, у зв'язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню.

Разом з тим, главою 16 Сімейного кодексу України не передбачено обов'язкового мінімального розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте зазначені положення закону залишилися поза увагою суду.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону, неправильного застосування норм матеріального права, помилкового визначив в рішенні, що аліменти на утримання повнолітньої дитини на час навчання слід стягнути в частині заробітку відповідача, що не менше 30% прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, встановленого законодавством України. Тому рішення підлягає зміні з ухваленням нового рішення про виключення такого обмеження розміру стягнених аліментів.

Таким чином, апеляційна скарга позивача на рішення суду від 06 серпня 2015 року підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні у зв'язку із виключенням з мотивувальної та резолютивної частини рішення вказівки про обмеження мінімального розміру аліментів, який не може бути не менше 30% прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, встановленого законодавством України. В решті оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307,309,313,316 ЦПК України, колегія суддів

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 06 серпня 2015 року змінити, виключити з мотивувальної та резолютивної частини рішення вказівку про обмеження мінімального розміру аліментів, який не може бути не менше 30% прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, встановленого законодавством України.

В решті залишити рішення без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Мальцева Є.Є.

Песоцька Л.І.

Супрун М.Ю.