Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1038/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Адаменко І. М.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

13.05.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М., Суржика М.М.,

при секретарі: Кравченко Я.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Бобринецька міська рада про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3, зазначивши заінтересованою особою Бобринецьку міську раду, звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла її мати - ОСОБА_4. Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку по АДРЕСА_1. Спадщину після смерті матері прийняла її донька і рідна сестра заявниці - ОСОБА_5, яка фактично вступила у володіння майном (ст.549 ЦК УРСР). Проте, ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 померла. Як єдина спадкоємиця після смерті ОСОБА_5, вона звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але у видачі свідоцтва їй було відмовлено з тих підстав, що вона пропустила строк для прийняття спадщини. Оскільки за станом здоров'я сестри вона проживала разом з нею на день смерті, посилаючись на ч.3 ст.1268 ЦК України просила суд встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 на час відкриття спадщини за адресою місця проживання та реєстрації спадкодавця: АДРЕСА_1 (а.с.2-3,43).

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2015 року, в задоволенні заяви відмовлено (а.с.51-53).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення заяви (а.с.59-60).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник заявниці підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник Бобринецької міської ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив (а.с.75).

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що факт постійного проживання зі спадкодавцем не підтверджено, крім того не встановлено належними та допустимими доказами родинні стосунки померлої ОСОБА_5 та ОСОБА_3, заявницею не обґрунтовано причини неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку.

Проте погодитись із такими висновками не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного і всебічного з'ясування дійсних обставин справи, належної правової оцінки зібраних у справі доказів.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла мати заявниці - ОСОБА_4 (а.с.4,41), у зв'язку з чим відкрилась спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1, що належав їй на підставі договору дарування від 16 грудня 1982 року (а.с.9-10).

На час смерті ОСОБА_4, в будинку по АДРЕСА_1 була зареєстрована та проживала її донька - ОСОБА_5, рідна сестра заявниці (а.с.11).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.5, 40).

За даними довідки Бобринецької міської ради від 04 листопада 2014 року, ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала до часу смерті - ІНФОРМАЦІЯ_7 в будинку АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до довідки Бобринецької державної нотаріальної контори від 26 лютого 2015 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 26 лютого 2015 року, спадкові справи після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заводились, заповіти від їх імені не посвідчувались (а.с.35, 36-39).

За змістом ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщин) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а в разі відсутності заповіту право на спадкування за законом мають особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За положенням ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають в тому числі рідні брати та сестри спадкодавця.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно роз'яснень у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

За даними копії паспорта ОСОБА_3, та виписки з домової книги, вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 19 березня 1993 року (а.с.44,45).

Свою заяву про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час її смерті, ОСОБА_3 обґрунтовувала довідкою Бобринецької міської ради, за даними якої на час смерті ОСОБА_5, разом з нею проживала без реєстрації її сестра - ОСОБА_3. (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що оскільки у довідці міської ради зазначено, що таке проживання із сестрою було обумовлено погіршенням стану її здоров'я, то таке проживання було тимчасовим, лише у зв'язку з погіршенням стану здоров'я. Також суд виходив з того, що ОСОБА_3 зареєстрована за іншою адресою.

Проте, судом у порушення ст. ст. 60, 62 ЦПК України ці доводи не перевірялися, фактичні обставини справи встановлені не були.

В порушення вимог ст. 10 ЦПК України суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: не роз'яснив особі, яка бере участь у справі, її права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і не сприяв здійсненню її прав, не звернув увагу на те, що судові процедури повинні бути справедливими (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як свідчать матеріали справи, допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_6 підтвердила, що ОСОБА_3 останні два роки до смерті ОСОБА_5, яка є її рідною сестрою, доглядала за нею за місцем її проживання по АДРЕСА_1.

Довідкою Бобринецької міської ради № 1835 від 12 травня 2015 року підтверджено, що разом з ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7, за місцем її реєстрації та проживання по АДРЕСА_1, з 2002 року по 2004 рік проживала без реєстрації ОСОБА_3 у зв'язку з погіршенням стану здоров'я її сестри.

Суд не прийняв до уваги та не застосував до вказаних правовідносин ч.1 ст.29 ЦК України та положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово .

Згідно зі ст. 3 цього Закону України місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Реєстрацією визнається внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації .

Суд не врахував , що відповідно до ч.2 ст.2 Закону реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, хоча ОСОБА_3 і зареєстрована не за місцем проживання спадкодавця, але довідкою міської ради, показами свідка підтверджено, що вона останні два роки до смерті сестри проживала разом з нею, тобто проживала більше шести місяців, таке проживання за змістом ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є постійним.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і висновки суду про недоведеність належними та допустимими доказами родинних стосунків померлої ОСОБА_5 та ОСОБА_3, оскільки у наданих копіях свідоцтв про народження заявниці вказано ім'я матері «ОСОБА_4», а в свідоцтві про народження ОСОБА_5 - «ОСОБА_4».

Такі висновки спростовуються посвідкою про народження НОМЕР_1, де матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зазначено ОСОБА_4, батьком - ОСОБА_8 (а.с.6); посвідкою про народження НОМЕР_2, де матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_4, батьком - ОСОБА_8 (а.с.7); свідоцтвом про укладення шлюбу, відповідно до якого ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с.8).

Крім того, суд не врахував, що похідним від імені «ОСОБА_4» є ім я «ОСОБА_4».

Оскільки суд першої інстанції прийшов до висновків про недоведеність заяви з порушенням норм матеріального і процесуального права, рішення суду згідно ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2015 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_7 на час відкриття спадщини за адресою місця проживання та реєстрації спадкодавця: АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: