Справа № 342/1571/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1125/2015
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г. І.
Суддя-доповідач Вакарук В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Вакарук В.М.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Гавриляк Є.М.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до УПФУ в Городенківському районі, територіального центру соціального обслуговування (надання послуг) Городенківської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Городенківського районного суду від 02 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Городенківського районного суду від 02 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про поновлення її на роботі на посаді чергової медсестри Тишківського стаціонарного відділення Городенківського територіального центру соціального обслуговування та стягнення в користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі десять тисяч гривень за безпідставністю позовних вимог.

На дане рішення представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що позивачка подала до УПФУ в Городенківському районі документи на оформлення пенсії за вислугу років. В Пенсійному фонді не перевіривши документи і не встановивши право на оформлення пільгової пенсії сказали звільнитися з роботи і відкрити рахунок в ощадбанку на отримання пенсії, що нею було зроблено, а в подальшому їй направили листа, в якому була відмова в оформленні пільгової пенсії у зв'язку з тим, що установа, в якій позивачка працювала, не входить до переліку установ згідно Постанови Кабінету Міністрів України №909 за 1993 рік, яка дає їй право на отримання пільгової пенсії. У зв'язку з чим начальник відділу з обслуговування та розгляду звернень громадян УПФ в Городенківському районі ОСОБА_3 за цей випадок була наказана обласним начальством, а перед ОСОБА_2 тільки вибачились, то вважає що їх незаконними діями, які привели до того, що вона залишилася без пенсії, без роботи, з хворим чоловіком - чорнобильцем і без будь яких засобів на існування, їй спричинено моральну шкоду завдану незаконним звільненням. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В засіданні апеляційної інстанції апелянта ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 вимоги скарги підтримали частково, не настоювали на вимогах щодо стягнення моральної шкоди із ПФУ, однак у встановленому порядку , відповідно до вимог ст.300 ЦПК України, заяви з цього приводу не подали, представники: УПФУ в Городенківському районі Бабчук І.Р. та територіального центру соціального обслуговування (надання послуг) Городенківської РДА Боднарук В.В. вимоги скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Встановлено, що згідно наказу №11-к від 20.03.2001 року по територіальному центру соцобслуговування пенсіонерів позивачку було прийнято черговою медсестрою в Тишківське стаціонарне відділення постійного і тимчасового проживання одиноких малозабезпечених громадян та інвалідів, а згідно наказу № 04-02/18 від 02.10.2014 року її звільнено з роботи на підставі її заяви від 02.10.2014 року в зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років з 02.10.2014 року згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується також записом у трудовій книжці (а.с.5,33).

Із матеріалів справи вбачається, що 03.10.2014 року ОСОБА_2 подала заяву в УПФ в Городенківському районі про призначення їй пенсії по вислузі років, однак 03.12.2014 року, після перевірки її документів, було прийнято рішення УПФ про відмову у призначенні пільгової пенсії у зв'язку з тим, що посада в даній установі, де працювала позивачка, не входить до переліку таких закладів та посад, затверджених постановою КМ України № 909 від 04.11.1993 року ''Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років'', яке позивачкою не оскаржувалося.

Судом не встановлено факту примушування ОСОБА_2 подавати заяву про розірвання трудового договору посадовими особами Городенківського територіального центру соціального обслуговування /надання соціальних послуг/, чи інших їх незаконних дій і в засіданні апеляційної інстанції апелянтка та її представник заявили про те, що до адміністрації роботодавця у них немає претензій щодо поновлення позивачки на роботі.

Із матеріалів справи вбачається, що вимоги щодо поновлення позивачки на роботі були пред'явлені нею до УПФУ в Городенківському районі, а роботодавець зазначений лиш як третя особа, оскільки позивачка вважала що саме незаконними діями їх працівників вона опинилася без роботи та пенсії. На виконання ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви позивачка зазначила роботодавця як другого відповідача, однак своїх вимог до нього не пред'являла за відсутності будь-яких претензій до них.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, виходячи із принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Враховуючи те, що вимога про поновлення на роботі відповідно до вимог чинного трудового законодавства може пред'являтися тільки до роботодавця, з яким сторона перебуває, чи перебувала у трудових стосунках, який незаконно звільнив з роботи працівника, то звернення до суду з позовом про поновлення на роботі може мати місце тільки шляхом пред'явлення до нього відповідного позову.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для поновлення її на роботі та стягнення відповідно до вимог ст.237-1 КзПП України моральної шкоди, шляхом пред'явлення такого позову до ПФУ в Городенківському районі.

Із матеріалів справи, зокрема показань свідка ОСОБА_3, начальника відділу з обслуговування та розгляду звернень громадян УПФ в Городенківському районі, вбачається що у вересні 2014 року до УПФ зверталась ОСОБА_2, їй був наданий перелік документів, які необхідні для призначення пенсії за вислугу років та роз'яснено, що згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення» право на призначення пенсії за вислугу років виникає при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію. Однак, вона не зобов'язувала та не примушувала позивачку звільнялась з роботи, оскільки до її повноважень, як начальника відділу з обслуговування та розгляду звернень громадян, не входить обов'язок визначення стажу осіб, які звертаються до УПФ, а тільки прийом документів від них. Враховуючи те, що

оскільки позивачкою не представлено суду доказів, які б спростовували встановлені обставини по даній справі, то посилання позивачки на спричинення їй моральної шкоди незаконними діями управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі не заслуговують на увагу, а вимоги ст. 237 КЗпП України, як на підставу стягнення моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами, оскільки регулюють питання покладення на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Тому рішення суду в цій частині відповідає вимогам закону.

В засіданні апеляційної апелянтка та її представник не настоювали на вимогах щодо стягнення моральної шкоди із ПФУ, однак у встановленому порядку, відповідно до вимог ст.300 ЦПК України, заяви з цього приводу не подали.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому з наведених в апеляційній скарзі мотивів, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-314 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити, а рішення Городенківського районного суду від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: В.М. Вакарук

І.В. Бойчук

М.Д. Горейко