Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ГулькаБ.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Сведбанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 вересня 2008 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведобанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 80 тис. доларів США під 12,5 % річних на строк до 2018 року. Зазначало, що на забезпечення виконання

ОСОБА_4 зобов'язання за вищевказаним кредитним договором між банком і ОСОБА_5 був укладений договір поруки. 25 травня 2012 році між ПАТ «Сведобанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Банк посилався на те, що ОСОБА_4 умови кредитного договору не виконав, тому станом на 25 червня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі

882 208 грн 25 коп.

Позивач просив, з урахуванням уточнених вимог, стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 882 208 грн 25 коп., а також понесені судові витрати.

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що ПАТ «Дельта Банк» не надав належних та допустимих доказів набуття ним права вимоги за кредитним договором від 16 вересня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу права вимоги від 25 травня 2012 року. Позивач ОСОБА_4 просив, з урахуванням уточнених вимог, визнати договір купівлі-продажу прав вимоги недійсним в частині передачі прав вимоги за спірним кредитним договором.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області

від 18 листопада 2014 року, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнено солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 16 вересня 2008 року в сумі

802 208 грн 25 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суди на підставі доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позичальник не виконував взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, мав прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього та поручителя, який поручився за виконання кредитних зобов'язань. ПАТ «Сведобанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведобанк», та ОСОБА_4 у встановленому законом порядку. При цьому кредит не погашався ні колишньому, ні новому кредитору. Посилання у касаційній скарзі ОСОБА_5 на те, що вона не отримувала вимогу про дострокове погашення кредиту, не звільняє боржника й поручителя від необхідності виконання взятих на себе зобов'язань, виконання яких прострочено.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І.Гулько

Д.Д. Луспеник