АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2018/4248/11ц Головуючий 1 інстанції : Ніколаєнко І.В.
Провадження:№ 22ц/790/446315
Категорія: договірні Суддя-доповідач: Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Трішкової І.Ю., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 квітня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит», звернулось до суду з зазначеним позовом.

Позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №57/5-Р від 26 квітня 2006 року в розмірі 58 033,95 гривень.

Посилався на те, що між позивачем та ОСОБА_3 26 квітня 2006 року було укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 6100 гривень, за процентною ставкою у розмірі 24, 00 % річних зі строком користування до 26 квітня 2007 року. У порушення умов договору ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 01 березня 2010 року склав 58 033,95 гривень.

Відповідач, в особі свого представника, проти позову заперечувала, посилаючись на те, що кредитний договір з позивачем не укладала, підпис у договорі їй не належить, договір оформлений від її імені невстановленою особою, по викраденому у неї паспорту з переклеїною фотокарткою.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», в особі філії «Слобожанське РУ»АТ «Банк «Фінанси та кредит», подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У суді апеляційної інстанції представник Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» апеляційну скаргу підтримала.

ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з'явилась, про причини неявки не повідомила.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав достатніх доказів на підтвердження того, що між сторонами дійсно існували правовідносини за кредитним договором від 26 квітня 2010 року.

Судова колегія з таким висновком погоджується.

Судовим розглядом встановлено, що 26 квітня 2006 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії Слобожанське РУ», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір. За умовами цього договору Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 6 100 гривень, з оплатою за процентною ставкою у розмірі 24, 00 % річних, зі строком користування до 26 квітня 2007 року.

Матеріали справи свідчать та визнається позивачем, що кредит був оформлений на підставі паспорту ОСОБА_3, серія НОМЕР_1, виданим Дзержинського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 29 вересня 1999 року.

Разом з тим, станом на дату укладення кредитного договору відповідач ОСОБА_3 мала інший паспорт - НОМЕР_2, який був виданий 15 вересня 2004 року у зв'язку з втратою попереднього.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, з моменту укладення договору у квітні 2006 року жодного платежу за кредитним договором позичальником здійснено не було, проте кредитор звернувся до суду лише у квітні 2010 року; з приводу будь-яких неправомірних дії ОСОБА_3 по відношенню до позивача, останній до правоохоронних органів не звертався.

Слід зазначити і те, що рініше позивач звертався до ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості за іншим кредитним договором, у задоволенні якого рішенням Київського районного суду м.Харкова від 07 грудня 2011 року було відмовлено саме з підстав недоведеності факту укладення кредитного договору з відповідачем (а.с.147). Це судове рішення, після його оскарженя позивачем в апеляційному та касаційному порядку, є чинним, що визнала представник позивача в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не надала належних та допустимих доказів які б свідчили про відсутність між сторонами кредитних правовідносин, на правильність ухваленого рішення не впливають.

Так, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач на підтвердження своїх вимог надав кредитний договір, розрахунок заборгованості за цим договором, та копію паспорту ОСОБА_3 серія НОМЕР_1 (а.с.10). На обгрунтування своїх заперечень проти позову відповідач надала докази, які свідчать про те, що на момент укладення кредитного договору вона мала інший паспорт, а з приводу втрати попереднього зверталась до правоохоронних органів (а.с.49,114,115,141,143). Ці докази позивачем не спростовані.

На виконання положень ч.4 ст.10 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснював представнику позивача його права заявити клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи на предмет належності відповідачу підпису у кредитному договорі, проте представник позивача зазначила, що не бажає скористатись таким процесуальним правом, оскільки на переконання позивача, саме відповідач повинна доводити факт неналежності їй цього підпису.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є законним та обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги є суб'єктивними і висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді