Справа № 336/4015/15-ц
Провадження № 2-п/336/84/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.

при секретарі Петрові С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості по банківському строковому вкладу (депозиту), -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 336/4015/15-ц, пр. № 2/336/2115/2015 від 05.08.2015 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Рішенням суду з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» стягнуто на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором-заявою № 313731/10005/3-14 від 27.03.2014 р. в сумі 1050 доларів США, суму не виплачених відсотків в розмірі 25,88 доларів США, неустойку (пеню) за прострочення виконання зобовязання в сумі 2227,07 доларів США, 3% річних за прострочення виконання зобовязання в сумі 6,10 доларів США, інфляційні втрати за прострочення виконання зобовязання в сумі 177,61 доларів США, в дохід держави стягнуто судовий збір в сумі 757,10 грн.

31.08.2015 р. відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. В заяві просить заочне рішення суду скасувати та призначити справу до розгляду по суті у загальному порядку. В якості підстав для скасування рішення зазначає, що представник банку не був присутнім під час судового засідання через зайнятість в іншому судовому засіданні та те, що судом не прийнято уваги на встановлені НБУ обмеження для банків в частині видачі грошових коштів.

В судове засідання представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не зявився, про день, час і місце розгляду заяви був завчасно повідомлений, про що в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Причину неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду заяви суду не подав.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, про день, час і місце розгляду заяви був повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши заяву про перегляд заочного рішення та матеріали цивільної справи № 336/4015/15-ц, пр. № 2/336/2115/2015, суд приходить до висновку, що заява АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

П. 3 ч. 2 ст. 229 ЦПК України передбачено, що у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причини неявки в судове засідання і повідомлення їх суду, і докази про це. В заяві АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» зазначило, що представник банку не був присутнім під час судового засідання через зайнятість в іншому судовому засіданні. Проте в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення, з яких вбачається що судові повістки відповідачем отримані завчасно, при цьому будь-яких доказів поважності причини неявки в судові засідання, заперечень на позовні вимоги, пояснень чи заяв суду не надано.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України (лист від 01.05.2007 р. "Практика ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах") зі змісту ст. 232 ЦПК випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин: відповідач не з'явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин, а також докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Правильною є практика тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 232 ЦПК.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року. (далі - Положення від 03.12.2003 р. №516).

Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

Банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516).

Відповідно до ч. 3 ст. 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Інші органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ч.2 ст. 56 Закону України „Про Національний банк України" нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку.

Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Постанови Правління НБУ №758 від 01 грудня 2014 року та № 160 від 03 березня 2015 року спрямовані на регулювання діяльності банків (юридичних осіб), визначених цими Постановами, яке здійснюється в межах адміністративно-правових відносин НБУ з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю, отже не є актами цивільного законодавства у розумінні ст. 4 ЦК, а являються нормативно-правовими актами органу державного управління.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачці, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, однак в порушення названих норм позивач позбавлена права користуватися своїм майном у виді грошових коштів, які банк отримав від неї на умовах строковості та платності і у встановлений строк не повернув.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки відповідач не зявився в судове засідання без будь-якої причини, на будь-які нові докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи і не були судом враховані при розгляді справи, не посилається, то заява про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя не підлягає задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного, підстав, визначених ст.. 232 ЦПК України, для скасування заочного рішення суду, суд не встановив.

Керуючись ст.ст. 231, 232 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості по банківському строковому вкладу (депозиту) відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В. Дмитрюк