Номер провадження: 22-ц/785/355/15
Головуючий у першій інстанції Жуган Л.В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Черевка П.М.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року по справі за позовом Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення суми заборгованості за житлово-комунальні послуги, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги недійсним та визнання факту відсутності заборгованості,-

встановила:

У травні 2013 року Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та мешкають відповідачі. Зазначена квартира знаходиться у будинку, який знаходиться на балансі позивача, який здійснює його утримання та експлуатацію, надає житлово-комунальні послуги.

Позивач зазначає, що відповідачі систематично не здійснюють оплату за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого у них утворилась заборгованість у розмірі 56804,13 грн., в тому числі пеня за прострочення платежів за житлово-комунальні послуги у розмірі 2550,13 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

У свою чергу ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічними позовними вимогами до Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги недійсним та визнання факту відсутності заборгованості.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що договір про реструктуризацію вона підписала під тиском, не з власної волі, а у зв'язку з вимогою головного бухгалтера Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району в обмін на довідку про склад сім'ї, яка їй була потрібна для оформлення матеріальної допомоги при народженні дитини. Також ОСОБА_3 вважає недійсним договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підписаний 12.11.2010 року між Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району та ОСОБА_8, з тих підстав, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер, а ніхто інший з співвласників квартири тикай договір не укладав та не підписував.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 56804,13 грн., в тому числі пеня за прострочення платежів за житлово-комунальні послуги у розмірі 2550,13 грн.. Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали до суду апеляційні скарги в яких просять рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не оплачують надані їм житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 56804,13 грн., у тому числі пеня у розмірі 2550,13 грн., яку відповідачі повинні сплатити.

Відмовляючи у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено наявності правових підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України, для визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги та договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Однак колегія суддів повністю не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.02.1998 року та розпорядженням органу приватизації № 119163 від 23.02.1998 року, виданим КЕЧ Одеського району (а.с.6-7, т.1).

Відповідачі зареєстровані у зазначеній квартирі, що підтверджується довідкою (випискою із будинкової книги про склад сім'ї та прописку) Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району (а.с.8, т.1).

Житловий будинок АДРЕСА_1, перебуває на балансі Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району, про що свідчить наказ начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси № 44 від 26.04.2007 року (а.с.31, т.1), та підтверджується актом прийому-передачі комунальних об'єктів житлового фонду, комунальних споруджень та обладнання і території військових містечок №№ 17, 56, 62, 72, 272 від 01.06.2007 року.

Відповідно до Положення Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району від 18.12.2001 року позивач здійснює утримання, експлуатацію будинку АДРЕСА_1 та укладає договори з виробниками, виконавцями житлово-комунальних послуг та з власниками приміщень про надання житлово-комунальних послуг (а.с.27-29, т.1).

З пунктів 2.7., 2.9. зазначеного Положення вбачається, що Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району здійснює нарахування і приймає плату у населення за утримання будинків та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, надає платні послуги з теплової енергії та гарячого водопостачання (а.с.29, т.1).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що відповідачі тривалий час не сплачують надані позивачем послуги.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" (далі Постанова № 529).

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, Постанови № 529, умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року.

Але сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" № 560 від 12 липня 2005 року затверджено типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст. 162 ЖК УРСР).

Відповідно до п. 2 ст. 10 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відповідачі, як співвласники квартири зобов'язані сплачувати житлово-комунальні послуги.

Відповідно до розрахунків Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району, загальний розмір заборгованості за комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 станом на 01.05.2014 року складає 56804,13 грн. (а.с.118-119, т.1).

Зазначений розрахунок був покладений в основу рішення суду першої інстанції, з чим колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

У даному розрахунку заборгованість комунальних послуг станом на 01.05.2014 року за адресою: АДРЕСА_1 становить 56804,13 грн. з яких за договором реструктуризації непогашена сума боргу та пені складає 24711,18 грн. (непогашена сума боргу за договором реструктуризації 22161,16 грн. та пеня за несвоєчасну оплату згідно договору реструктуризації - 2550,13 грн.), а борг з грудня 2009 року 32092,84 грн..

12 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району був укладений договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с.25, т.1).

У п. 1 договору зазначено, що підприємство надає громадянинові розстрочку у погашені заборгованості з квартирної плати (плата за утримання житла) та плата за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот (далі - житлово-комунальні послуги), що утворилася станом на 01.10.2009 року на суму 23211,18 грн.. Строк дії договору до 01 жовтня 2015 року.

Але колегія суддів звертає увагу, що згідно довідки Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району розрахунок пені за договором реструктуризації заборгованості на 12.10.2009 року складає 2550,13 грн., а загальна сума боргу складає 7542,52 грн. (а.с.9), у той час коли у договорі реструктуризації заборгованості зазначена сума боргу у розмірі 23211,18 грн..

Присутній у суді апеляційної інстанції представник Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району - Заруцький В.М. не міг пояснити зазначені розбіжності.

Крім того, в матеріалах справи не міститься детального розрахунку заборгованості за договором реструктуризації за кожну послугу окремо, яким чином нараховувалася заборгованість, з яких підстав, що було покладено в основу, представник позивача зазначене також не зміг пояснити.

Також представник Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району у суді апеляційної інстанції пояснив, що сума пені у розмірі 2550,13 грн., нарахована лише за рік, але зазначене спростовується довідкою КЕЧ, в якій зазначено, що пеня нарахована за 1127 днів, тобто за 3 роки, та з суми заборгованості 7542,53 грн. (а.с.9,т.1), а не з суми 23211,18 грн., яка зазначена у розрахунку заборгованості (а.с.118-119, т.1).

Суд першої інстанції на зазначені розбіжності уваги не звернув, не надав належну оцінку доказам, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення в цій частині.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що Будинкоуправлінням № 2 Одеської КЕЧ району не доведено суму заборгованості за договором реструктуризації та розміру пені за несвоєчасну оплату за цім договором.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 суми заборгованості за житлово-комунальні послуги за договором реструктуризації та пені не підлягають задоволенню з підстав недоведеності суми боргу.

Враховуючи те, що позивач Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району звернулося до суду 20.05.2013 року, а заборгованість у розмірі 32092,84 грн. (56804,13-24711,29), без урахування договору реструктуризації, нараховується з грудня 2009 року, колегія суддів вважає за необхідне застосувати трирічний строк позовної давності до зазначеної суми боргу, про що вказували відповідачі за первісним позовом у суді першої інстанції.

Таким чином, заборгованість відповідачів перед Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району, відповідно до розрахунку (а.с.118-119, т.1) станом на 01 травня 2014 року, з урахуванням трирічного строку, який передував зверненню до суду, становить 28323,39 грн. (56804,13-28480,74).

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами відповідачів, що розміри тарифів, з яких нарахована заборгованість, не відповідають дійсності та не підтверджені належними доказами, оскільки з аналізу матеріалів справи вбачається, що при нарахуванні оплати за житлово-комунальні послуги Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району керувалось тарифами на теплову енергію та послуги опалення й гарячого водопостачання, тарифами плати за користування житлом та утриманням житлових будинків і прибудинкових територій, затвердженими рішеннями Виконавчого комітету Одеської міської ради, тарифами на теплову енергію КП "Теплопостачання м. Одеси", на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення ТОВ "Інфокс" Філії "Інфоксводоканал", затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Доказів, що в установленому законом порядку спростовували б нарахований Будинкоуправлінням № 2 Одеської КЕЧ району розмір оплати за житлово-комунальні послуги щодо застосованих тарифів, наявність пільг у відповідачів, суду не надано.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, то колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Як вже було зазначено, 12 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та Будинкоуправлінням № 2 Одеської КЕЧ району був укладений договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с.25, т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642 - 643 ЦК України.

ОСОБА_3 вважає зазначений договір недійсним, оскільки в порушення ч. 3 ст. 203 ЦК України було відсутнє її волевиявлення на укладання правочину, та підписала вона його під тиском посадової особи Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району.

Але колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_3, адресована начальнику Будинкоуправління № 2 від 12.10.2009 року, в якій вона просить укласти договір реструктуризації заборгованості (а.с.172, т.1), зазначене спростовує посилання ОСОБА_3 на відсутність її волевиявлення при підписанні договору.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_3 не надано належних доказів того, що на неї здійснювався тиск з приводу підписання спірного договору реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Крім того, ОСОБА_3 не зверталась до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій посадових осіб Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району щодо примушення до укладення спірного договору.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на відсутність у головного бухгалтера Водян О.Є. права підпису у договорі реструктуризації, що є підставою для визнання договору недійсним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки Положенням Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району від 18.12.2001 року передбачено, що начальник Будинкоуправління організовує роботу та забезпечує правильне сполучення економічних і адміністративних методів керівництва, поліпшення роботи житлово-експлуатаційної організації.

Таким чином, начальник Будинкоуправління згідно Положення надав право підпису при формуванні договору реструктуризації заборгованості та договорів про надання комунальних послуг мешканцям житлових будинків, які знаходяться на балансі та обслуговуванні, головному бухгалтеру Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ р-ну Водян А.Є, що підтверджується витягом з наказу Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району від 12.09.2007 року (а.с.181, т.1).

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_3 підписала договір реструктуризації, тобто визнала наявність заборгованості, крім того, частково її погасила, тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для визнання недійсним зазначеного договору.

Що стосується вимог ОСОБА_3 про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території недійсним, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Підставою недійсності правочину, ОСОБА_3 вважає те, що договір був укладений 12.11.2010 року з ОСОБА_8, у той час коли останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та більше ніхто з співвласників квартири такий договір не підписував.

З матеріалів справи та наданих Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району квитанцій про нарахування оплати за житлово-комунальні послуги вбачається, що особовий рахунок № 1261029 по квартирі АДРЕСА_1 у Будинкоуправлінні № 2 Одеської КЕЧ району по теперішній час відкритий на ім'я померлого ОСОБА_8.

Після смерті колишнього відповідального власника квартири інші співвласники ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 не звернулись до позивача із заявою про переоформлення особового рахунку у зв'язку зі смертю ОСОБА_8.

В матеріалах справи відсутні докази того, що на момент оформлення спірного договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 12.11.2010 року до Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району було надано свідоцтво про смерть колишнього відповідального власника ОСОБА_8.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до довідки Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 15.07.2014 щодо внесення до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, за ознаками підробки підпису в договорі про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 12.11.2010 року, між ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та Будинкоуправлінням № 2 Одеської КЕЧ району, який був зроблений з метою подальшого нарахування боргів з квартирної плати та протиправного відчуження грошових коштів (а.с.241, т.1), - не є доказом недійсності спірного правочину.

Таким чином, відсутні правові підстави для визнання зазначеного договору недійсним.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Усі зазначені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи, не надав належну оцінку доказам, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення в частині стягнення суми заборгованості.

При таких обставинах, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню. Враховуючи, що до суду першої інстанції та апеляційної інстанцій не було надано доказів про наявність пільг у відповідачів, то стягненню з них в солідарному порядку підлягає сума у розмірі 28323,39 грн., в іншій частині - колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за недоведеністю суми боргу за договором реструктуризації та спливом строку позовної давності до інших вимог.

В частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 79, 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення суми заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 28323,39 грн.. В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району витрати по оплаті судового збору по 70,80 грн. з кожного, що у загальному розмірі складає 283,23 грн..

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ району, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги недійсним та визнання факту відсутності заборгованості відмовити.

Рішення колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко