У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" на рішення Рівненського міського суду від 3 березня 2015 в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про захист прав споживача фінансових послуг, відшкодування збитків і моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 3 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково:

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Златобанк" (далі - ПАТ "Златобанк" або Банк), , в особі тимчасової адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ "Златобанк", на користь позивача, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, кошти у сумі 6 232, 32 гривні як проценти за період з дня закінчення договорів банківського вкладу №061588 від 20.05.2014 року, №061919 від 26.05.2014 року, №061922 від 26.05.2014 року і до дня фактичного повернення коштів.

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Банку про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ПАТ "Златобанк", , в особі тимчасової адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ "Златобанк", 243, 60 гривень судового збору на рахунок 0002 в УДК м. Рівне, , МФО 833017, код класифікації доходів бюджету 22030001, код отримувача /код з ЄДРПОУ/ 38012714.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі відповідач покликається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначалось про неврахування судом того, що постановою Правління Національного банку України від 13.02.2015 року №105 відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №30 від 13.02.2015 року в ПАТ "Златобанк" запроваджено тимчасову адміністрацію. Відповідно до п.п. 1,2 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Тому вважає, що вимоги позивача до ПАТ "Златобанк" не підлягали до задоволення.

Крім того, формулювання резолютивної частини оскаржуваного рішення суперечить правилам ст. 215 ЦПК України і роз'ясненням п.п. 8, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення", за положеннями яких рішення суду повинно бути гранично повним, ясним, чітким і не має містити незрозумілих словосполучень, а резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні висновки по суті розглянутих вимог.

З цих підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про повну відмову позивачу в задоволенні вимог до ПАТ "Златобанк".

Іншими особами рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи Банку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності і обґрунтованості позову про стягнення процентів за період з дня закінчення договорів банківського вкладу і до дня фактичного повернення коштів, а також з безпідставності відшкодування моральної шкоди, оскільки такий вид відповідальності не передбачений законом чи договором.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, і ці обставини сторонами не оспорюються, що 20 травня 2014 року ОСОБА_1 укладено договір №061588 банківського вкладу з ПАТ "Златобанк", за умовами якого вкладник передав відповідачу 100 000 гривень у строк до 20 червня 2014 року (а.с. 4-5). 26 травня 2014 року між ними укладено ще два договори банківського вкладу - №№061919 і 061922, за якими позивачем передано Банку до 26 серпня 2014 року кошти у сумі 50 000 гривень і 60 000 гривень відповідно (а.с. 6-7, 8-9).

Умови договорів є тотожними, крім процентної ставки та строку дії, які частково відрізняються між собою.

27 серпня 2014 року позивач звернувся до ПАТ "Златобанк" із заявою про повернення належних коштів не пізніше 28 серпня 2014 року, оскільки в зв'язку з укладенням того ж числа з Приватним підприємством "Віннер Форд Рівне" договору №29/14 купівлі-продажу автомобіля "Форд Куга" С520 ТРЕНД 6АТ, вартість якого становила 445 990 гривень, йому необхідні грошові кошти з депозитного вкладу, які вимагав перерахувати на рахунок продавця. В іншому випадку він мусить оплатити повну вартість автомобіля у 554 000 гривень або договір купівлі-продажу буде розірвано (а.с. 11, 12-12, зв., 13).

На а.с. 10 міститься довідка №139 Відділення "Рівненська РД АТ "Златобанк" від 29.08.2014 року про те, що на відкритих ОСОБА_1 рахунках НОМЕР_2 і НОМЕР_3 наявний залишок коштів станом на 28 серпня 2014 року складав 100 000 гривень та 65 000 гривень відповідно (разом - 165 000 гривень).

Зазначений факт свідчить про невиконання Банком вимоги вкладника про повернення йому коштів.

Приватне підприємство "Віннер Форд Рівне" підтвердило своїм рахунком №459/14, що станом на 29 серпня 2014 року вартість автомобіля "Форд Куга" С520 ТРЕНД 6АТ зросла і вже складала 524 990 гривень (а.с. 16).

Однак, як пояснював ОСОБА_1, сплатити зазначену суму він був не в змозі.

12 вересня 2014 року уся сума коштів за банківськими вкладами ПАТ "Златобанк" повернута позивачу.

Вважаючи, що відповідач порушив його суб'єктивні цивільні права тим, що своєчасно не повернув кошти за договорами банківського вкладу, а він мав намір на момент закінчення дії договорів придбати автомобіль, вартість якого значно зросла, внаслідок чого завдано йому завдано 79 000 гривень збитків, ОСОБА_1 у вересні 2014 року звернувся з позовом до суду, вимагаючи стягнути з ПАТ "Златобанк" на його користь зазначену суму збитків, 6 232, 32 гривні процентів за час із дня закінчення договорів банківського вкладу до дня фактичного повернення коштів та 10 000 гривень моральної шкоди.

24 грудня 2014 року позивач збільшив розмір вимог і просив стягнути з відповідача на його користь 162 000 гривень збитків, а решту позовних вимог не змінював.

3 березня 2015 року на підставі заяви ОСОБА_1 Рівненський міський суд своєю ухвалою залишив без розгляду позов в частині відшкодування 162 000 гривень збитків.

Пункт 4.4. договорів банківського вкладу вказує про звільнення Банку від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань за цим договором у випадку прийняття компетентними державними органами рішень щодо обмежень у поверненні вкладнику суми вкладу та/або процентів по вкладу.

Умови договорів також встановлюють те, що у всьому, що не передбачено договором, сторони керуються чинним законодавством України (п. 7.4).

Згідно з ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Статті 526, 599, 610 ЦК України визначають виконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

З правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 28 січня 2015 року у справі №6-247цс14, вбачається, що відповідно до статті 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові, а також 3% річних на суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Обґрунтованість нарахування розміру спірних процентів відповідачем не оспорюється.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та застосувавши до спірних відносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, стягнувши з ПАТ "Златобанк" на користь позивача 6 232, 32 гривні процентів за час з дня закінчення дії договорів банківського вкладу по день фактичного розрахунку, тобто по 11 вересня 2014 року.

З доводами апеляційної скарги про нечіткість і неясність оскаржуваного рішення колегія суддів погодитися не може.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Не заслуговують на увагу і доводи автора скарги про те, що в зв'язку з уведенням 13 лютого 2015 року тимчасової адміністрації у ПАТ "Златобанк" задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти і майно банку не здійснюються.

Так, частини 1, 2 ст. 104 ЦК України передбачають припинення юридичної особи в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Будь-яких доказів про припинення ПАТ "Златобанк" без правонаступництва відповідачем не надано, а судом їх не було здобуто, тобто відповідач наділений відповідними юридичними правами і обов'язками, в т.ч. повинен відповідати перед вкладником і за порушення умов договорів банківського вкладу.

Тому введення тимчасової адміністрації у ПАТ "Златобанк" у жодному випадку не є обґрунтованою підставою для відмови позивачу в задоволенні його вимог до Банку.

Щодо умов п. 4.4 договорів банківського вкладу, то на час спірних правовідносин обставин прийняття компетентними державними органами рішень щодо обмежень у поверненні вкладнику суми вкладу та/або процентів по вкладу не існувало.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" відхилити, а рішення Рівненського міського суду від 3 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: