Справа № 461/9252/15-ц
Провадження № 6/461/195/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2015

Галицький районний суд м.Львова

в складі :

головуючого судді Радченка В.Є.,

при секретарі Домашовець М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львів подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського МУЮ ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 Мар?яну Петрівну,

ВСТАНОВИВ:

20.08.2015 р. до Галицького районного суду м.Львова надійшло подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського МУЮ ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 Мар?яну Петрівну до виконання нею свої зобовязань.

В поданні зазначається, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження №47420227 згідно якого боржником є ПП «Старколд». До складу даного провадження входить три виконавчих провадження з примусового виконання виконавчих документів на загальну суму 64600,99 грн, а саме: наказ №914/3753/14 виданий Господарським районним судом Львівської області 13.01.2015 року про стягнення в користь ПП «Фірма» Галич-Кабель» боргу на суму 11477,55 грн; наказ №914/4076/14 виданий Господарським судом Львівської області 09.02.2015 року про стягнення в користь ТзОВ «Транс-Сервіс -1» боргу на суму 38491,99 грн; наказ №914/4299/14 виданий Господарським судом Львівської області 09.02.2015 року про стягнення в користь ТзОВ «Фірма Дукат» 14631,45 грн, боржник не сплачує заборгованість, а тому виникла необхідність у тимчасовому обмеженні його права на виїзд за межі України.

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління в судове засідання не з?явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на дану норму Конституції України, слід прийти до висновку, що обмеження особи права вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, є обмеженням її конституційного права на свободу пересування, гарантованого державою.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.18 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень інших органів(посадових осіб) вирішуються судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Однак в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують одержання боржником ОСОБА_2 усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, які передбачені вимогами ч.1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», а також доказів, що остання ухиляється від виконання зобов'язання.

"Ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзду громаднами України та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377 - -1 ЦПК, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

В силу п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року - питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

За таких обставин, суд вважає, що заявлене подання є безпідставне, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, оскільки факт ухилення ОСОБА_2 від виконання неї зобов'язання не є доведеним, а тому у задоволенні подання слід відмовити.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 217, 377-1 ЦПК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського МУЮ ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 Мар?яни Петрівни - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Радченко В.Є.