Справа № 2-5468/11
Провадження №4с/201/98/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого судді Браги А.В.

при секретарі Ляховій І.В.,

за участю представника скаржника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську скаргу ОСОБА_3 на дії, рішення Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, заступника начальника Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_4, за участю ПАТ КБ «ПриватБанк», -

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_3 на дії та рішення службових осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, в обґрунтування якої скаржник посилалась на наступне. Постановою заступника начальника Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_4 від 20 лютого 2014 року було відкрито виконавче провадження ВП 42183955 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5468, виданого 26 квітня 2011 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 2342466,02 гривень. Про існування вищезазначеної постанови та незаконність дій державного виконавця щодо винесення цієї постанови, як зазначає скаржник, їй стало відомо тільки 27 жовтня 2014 року, після отримання з відділу ДВС листа № 18673/07 від 17 жовтня 2014 року за зверненням ОСОБА_3 щодо підстав реєстрації обтяження арешту всього рухомого майна, до якого була додана копія оскаржуваної постанови. До цього, на адресу скаржника не надходили ані копія постанови про відкриття виконавчого провадження, ані копія постанови про арешт майна. До того ж, зазначена у витягу та постанові адреса місця реєстрації/мешкання скаржника не відповідає дійсності, оскільки остання ніколи не мешкала і відповідно не реєструвалась у м. Дніпродзержинську. З огляду на що дана скарга була подана скаржником 01 листопада 2014 року, тобто у встановлений ст. 385 ЦПК України десятиденний строк з дня, коли вона дізналась про порушення свого права (27 жовтня 2014 року). Отже, як зазначає скаржник, незаконність дій державного виконавця полягає у наступному. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» № 2677-V від 04 листопада 2010 року, набрав чинності 08 березня 2011 року, стаття 22 Закону України «Про виконавче провадження» була викладена (як і весь закон в цілому) в новій редакції, відповідно до якої виконавчий лист щодо примусового виконання рішення суду може бути предявлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. В даному випадку виконавчий лист № 2-5468 було видано 26 квітня 2011 року вже після набрання 08 березня 2011 року чинності вищенаведеним законом № 2677-V від 04 листопада 2010 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2011 року, а тому на момент предявлення його банком 20 лютого 2014 року до примусового виконання сплив встановлений законом строк і, як наслідок, державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження. За таких обставин, у державного виконавця також були відсутні підстави для винесення постанови від 20 лютого 2014 року ВП № 42183955 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 28 лютого 2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору, від 08 травня 2014 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій про арешт коштів боржника. Крім того, як зазначає скаржник, виконавчий лист від 26 квітня 2011 року взагалі не міг примусово виконуватися та підлягав поверненню в суд, оскільки апеляційною інстанцією, по-перше, було відновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, а по-друге, 03 квітня 2012 року було видано банку інший виконавчий лист № 2-5468/11 на виконання того ж рішення суду.

Представник скаржника в судовому засіданні подану скаргу підтримала в повному обсязі та просила суд її задовольнити з підстав, викладених в ній та доказів, наявних в матеріалах справи.

Представник заінтересованої особи, ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала з підстав її незаконності та необґрунтованості.

Інші заінтересовані особи та їх представники в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення представника скаржника та заінтересованої особи, дослідивши наявні у справі докази, вирішивши належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів у їх сукупності й оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному зясуванню всіх обставин справи, суд вважає, що вимоги заявника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 26 квітня 2011 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені та присуджено стягнути солідарно з ТОВ «Тіссані груп»; ТОВ «Рондо торгівля та фінанси»; ОСОБА_5; ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_8; ОСОБА_9; ОСОБА_10; ОСОБА_3; ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 85-Д/07 від 22 листопада 2007 року 4 849 120,50 гривень; стягнути солідарно з ТОВ «Тіссані груп»; ТОВ «Рондо торгівля та фінанси»; ОСОБА_5; ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_8; ОСОБА_9; ОСОБА_10; ОСОБА_3; ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок погашення суми штрафу за кредитним договором № 85-Д/07 від 22 листопада 2007 року 2 342 466,02 гривень.

26 січня 2012 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_8 було відхилено; рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2011 року залишено без змін.

03 квітня 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист № 2-5468/2011 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти у розмірі 2342466,02 гривень на виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2011 року, що набрало законної сили 26 січня 2012 року.

Правовідносини, які виникли між учасниками розгляду справи, врегульовані положеннями Закону України «Про виконавче провадження», наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій» від 15 грудня 1999 року № 74/5, Цивільно-процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 384 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно до ст. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, або у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; судові накази; виконавчі написи нотаріусів та інші виконавчі документи.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належать стягувачу.

Згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Також судом було встановлено, що 18 травня 2012 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_11 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 32625930 про примусове виконання виконавчого листа № 2-5468/2011 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2342466,02 гривень.

04 жовтня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_12 було винесено постанову по ВП № 32625930 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку. Інше майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє.

Зазначено, що виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 04 жовтня 2014 року.

20 лютого 2014 року на підставі заяви стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» заступником начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ ОСОБА_4 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №42183955 на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2-6468. Як зазначається у постанові про відкриття виконавчого провадження, виконавчий документ набрав чинності 26 січня 2012 року.

Отже, виконавчий лист № 2-5468/2011 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2342466,02 гривень, виданий 03 квітня 2012 року, був предявлений стягувачем ПАТ КБ «ПриватБанк» до Дніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції для примусового виконання рішення в межах встановленого строку.

Крім того, судом встановлено, що 20 червня 2014 року Дніпровським відділом Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 42183955, оскільки в ході примусового виконання рішення суду було встановлено, що боржник не мешкає у м. Дніпродзержинську. виконавчий лист скеровано за територіальністю до відповідного відділу ДВС для подальшого виконання за належністю.

У відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» мало місце переривання строків пред'явлення виконавчого документа до виконання, що зумовлює поновлення перебігу обумовленого строку та свідчить про правомірність дій заступника начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ ОСОБА_4 при винесенні спірної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скарги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про достатність підстав для відмови в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії, рішення Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, заступника начальника Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_4, за участю ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно ст. 388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 210, 383 - 386 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії, рішення Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, заступника начальника Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_4, за участю ПАТ КБ «ПриватБанк» у цивільній справі № 2-5468/11, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: А.В. Брага