Справа № 368/1899/15-ц
Провадження № 2/368/707/15
Рішення

іменем України

"30" жовтня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

встановив:

позивач просить суд розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1, та відповідачем ОСОБА_2, зареєстрований 15.03.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 15 від 15.03.2003 року та визначити, що після розлучення діти проживатимуть з матірю, постановити рішення, згідно якого щомісячно стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на її користь на утримання дітей: синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, встановленого законодавством України, починаючи з дня подання заяви і до їх повноліття, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі, який був зареєстрований 15.03.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 15 від 15.03.2003 року.

Під час проживання у шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Протягом останнього року сімейне життя між ними погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. У вересні 2015 року відповідач повідомив, що йде із сімї, забрав всі свої речі та став постійно проживати у своїх батьків по вул. Шевченка, 52 у с. Сущани Кагарлицького району.

Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю, і не зробило сімейне життя та спільне проживання не можливим. В результаті їхня сімя розішлась.

На даний момент ведення між ними спільною господарства та сумісне проживання повністю припинено з вересня 2015 року. Причиною, яка робить неможливим подальше сумісне життя та збереження їхньої сімї є також те, що на даний момент відповідач проживає з іншою жінкою та, як він стверджує, має намір створити іншу сімю.

Тому дане розлучення є їхнім спільним рішенням, але оскільки вони мають спільних неповнолітніх дітей, розірвати шлюб можливо лише за рішенням суду.

Майнових спорів між ними немає.

Шлюб вони розривають вперше.

Діти після розірвання шлюбу будуть проживати з нею.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

З відповідачем вони усно домовилися, що він буде надавати їй матеріальну допомогу на утримання дітей щомісячно, але не змогли дійти згоди щодо розміру аліментів, тому вона змушена для вирішення цього питання подавати позов до суду.

Відповідач заявив їй, що згоден сплачувати аліменти у розмірі, який визначить суд і запропонував їй звернутися із даним позовом до суду, тому тепер їхні діти перебувають переважно на її утриманні.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я га матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сімейним кодексом України передбачено стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу) та в твердій грошовій сумі (якщо платник аліментів має нерегулярним, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення) (ст .ст. 183, 184).

В даний час відповідач фізично здоровий, працездатний, працює офіційно, аліментними зобов'язаннями не обтяжений, на своєму утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не має, але добровільно сплачувати аліменти у розмірах передбачених чинним законодавством України відмовляється.

У зв'язку з наведеними матеріалами, вона вирішила звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей.

Відповідач позовні вимоги визнає та просить суд їх задовольнити. Строк для припинення їм надавати не потрібно. Майно вони поділили добровільно. Допомагати утримувати дітей він буде.

Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між позивачем ОСОБА_1 Олександрівнота та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований 15 березня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 15, у звязку з чим видано свідоцтво про шлюб серії І - ТП № 094255.

Шлюбно сімейні стосунки між сторонами припинені.

Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьками якого являються сторони, що стверджується копіями свідоцтв про їх народження.

Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, тобто шлюбні стосунки між сторонами припинені і їх сімя розпалася. За таких обставин, суд приходить до висновку про не можливість збереження сімї.

Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань позивачу та їхнім дітям.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.

За положеннями ч.1 ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в цій частині вимог і розірвати шлюб між позивачем та відповідачем.

Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі ОСОБА_2.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дітей, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дітей.

У постанові Верховного суду України по справі №6-143цс13 від 05.02.2014 року зазначено, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків.

Згідно з положеннями "Конвенції про права дитини" та "Декларації прав дитини" інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними.

Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дітей присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

У пункті 17 своєї Постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дітей присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дітей;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне положення дітей, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів належить брати до уваги матеріальне становище дітей. В даному випадку діти не мають власних доходів, не здатні самі себе утримувати.

На розмір аліментів на дітей має впливати стан здоровя та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого вони будуть стягуватися. Однак, таких даних встановити не можливо було, так як відповідач не надав довідку про його доходи.

Слід також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сімї, родичів, яких він зобовязаний утримувати відповідно до Сімейного кодексу України. Однак, таких даних судом не було встановлено.

Конкретного розміру аліментів на дітей законом не встановлено, оскільки у кожному випадку він визначається судом з урахуванням потреб дітей і можливостей батьків.

Суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дітям, відносно яких він батьківських прав не позбавлений.

Згідно з положеннями "Конвенції про права дитини" та "Декларації прав дитини" інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

Конкретного розміру аліментів на одну дитину законом не встановлено, оскільки у кожному випадку він визначається судом з урахуванням потреб дітей і можливостей батьків.

Оцінивши матеріальне становище позивача, з урахуванням потреб дітей, виходячи з наведених позивачем доводів та відповідачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині розміру аліментів та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дітей: синів - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, оскільки було враховано ч.1 ст. 182 СК України та відповідач може надавати матеріальну допомогу лише у визначеному судом розмірі.

Аліменти на утримання дитини згідно ст. 79 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, а у даному випадку 16.10.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлена на 2015 рік мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня - 1218 грн.

Таким чином з відповідача ОСОБА_2. підлягає стягненню в доход держави судовий збір в розмірі 487,20 грн., тобто 0,4 розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2015 року.

В силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану», постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 180, 182, 184 СК України, керуючись ст..ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218, 235 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстрований 15 березня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 15 - розірвати.

Неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 залишити на проживати з ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишається на прізвищі ОСОБА_1.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія СО № 123500 виданий Радянським РВ ГУ МВС України в м. Києві 18.05.1999 року, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: синів - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви в суд, а саме: 16.10.2015 року до їх повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія СО № 123500 виданий Радянським РВ ГУ МВС України в м. Києві 18.05.1999 року, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь держави судовий збір на р/р 0324, МФО 821018, код 22030001, , банк ГУ ДКСУ у Київській області в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах одного місяця допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко