Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 321/1960/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Дараган Л.В.
Номер провадження 22-ц/778/3537/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнювала до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що з 19 липня 2002 року вона з ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 18 лютого 2014 року розірваний.

За час спільного подружнього життя ними придбаний житловий № 78 по вул. Пушкіна в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області (по 1/2 частині кожний), в якому разом проживали.

Також ними придбане й інше майно, але угоди про добровільний поділ спільного майна вони не досягли.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила розділити спільне майно подружжя, визнати за нею право власності на майно: килим, розміром 2,0x2,0 м. вартістю 1500,00 грн.; шафу для одягу вартістю 1000,00 грн.; пральну машину автомат «WHIRLPOOL» вартістю 4059,00 грн.; газову плиту «Indesit» вартістю 4000,00 грн.; диван вартістю 3500,00 грн.; шафу-купе вартістю 3800,00 грн.; люстру з кухні вартістю 690,00 грн.; люстру зі спальні вартістю 350,00 грн.; журнальний стіл вартістю 791,00 грн.; телевізор «SAMSUNG» кольоровий вартістю 800,00 грн.; прасувальну дошку вартістю 300,00 грн.; холодильник «Indesit» 2-камерний вартістю 2975,00 грн. Всього майна на загальну суму 23765,00 грн.

За відповідачем визнати право власності на майно: 2-х спальне ліжко вартістю 3500,00 грн.; килим розміром 2,5x3,3 м. вартістю 2000,00 грн.; кухонну стінку вартістю 3500,00 грн.; м'який куток зі столом та чотирма табуретами вартістю 1500, 00 грн.; люстру із зали вартістю 1000,00 грн.; журнальний стіл вартістю 700,00 грн.; тумбу під телевізор вартістю 600,00 грн.; TV-тюнер з двома супутниковими антенами вартістю 1000,00 грн.; газовий конвектор 1,5 кВт, вартістю 1000,00 грн.; електричний бойлер вартістю 800,00 грн., папуг в кількості 50 штук вартістю по 50,00 грн. кожний на загальну суму 2500,00 грн.; дерев'яні шпаківні в кількості 40 штук вартістю по 30,00 грн. кожна на загальну суму 1200,00 грн.; металевий бак об'ємом 2 мЗ вартістю 1500,00 грн.; металеві клітки для папуг в кількості 3 штуки вартістю по 800,00 грн. кожна на загальну суму 2400,00 грн.; електричну дриль вартістю 600,00 грн.. Всього майна на загальну суму 23800,00 грн., а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати в розмірі 2389, 80 грн.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Розділено спільне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя - пральної машини «WHIRLPOOL» AWE 7515, вартістю 4470,00 грн., газової плити «Indesit» K3621 X (R), вартістю 3100,00 грн., люстри O 450, вартістю 690,00 грн., люстри кованої Зс, вартістю 250,00 грн., столу журнального вартістю 791,00 грн., столу журнального вартістю 450,00 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя пральної машини «WHIRLPOOL» AWE 7515, вартістю 4470, 00 грн., газової плити «Indesit» K3621 X (R), вартістю 3100,00 грн., люстри O 450, вартістю 690,00 грн., люстри кованої Зс, вартістю 250,00 грн., столу журнального вартістю 791,00 грн., столу журнального вартістю 450,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по оплаті судового збору та правової допомоги в розмірі 490, 39 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом не вірно застосовані норми ст. 71 Сімейного кодексу України та суд дійшов помилкового висновку, що нажите ними майно є неподільним, а відтак неможливе виконання рішення суду. Крім того, суд безпідставно не прийняв до уваги наданий нею чек та гарантійний талон на холодильник «Indesit», які підтверджують купівлю холодильника під час спільного проживання зх. відповідачем. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, при його ухваленні судом неповно зясовані обставин, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, у звязку з чим, рішення суду підлягає скасуванню у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені обставини, які сторонами не оспорюються, що з 19 липня 2002 року вони знаходилися у шлюбі, який зареєстрований Камяною селищною радою Вільнянського району Запорізької області 19.07.2002 року, актовий запис № 10 (а.с.7).

За час спільного проживання сторонами 13.07.2012 року придбаний житловий будинок № 78 по вул. Пушкіна в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, право власності на який зареєстрований по ? за кожним з подружжя (а.с.10-13). Спір щодо поділу вказаного будинку відсутній.

Шлюб між сторонами розірваний 18 лютого 2014 року на підставі рішення Михайлівського районного суду Запорізької області (а.с. 8).

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про поділ майна нажитого подружжям за час шлюбу, на підтвердження якого надала акт опису майна складеного депутатом Михайлівської селищної ради 14.11.2014 року та просила поділити майно на підставі ст. 70 СК України в рівних частках, визнавши за кожним право власності на поділене майно.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково та визнаючи право власності на майно подружжя по ? частці, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на придбання всього майна за час спільного проживання, зазначеного нею в позові. Встановивши обєм нажитого подружжям майна - пральну машину автомат «WHIRLPOOL», газову плиту «Indesit», люстру з кухні, люстру зі спальні та 2 журнальні столи, дійшов висновку, що ці речі є неподільними та не можуть бути виділені в натурі, визнав за сторонами право власності на них по ? частці.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пп. 23 - 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, яке, зокрема, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підстав договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто, тощо.

Як встановлено, шлюб між сторонами розірваний 18 лютого 2014 року, тому зясуванню підлягає наявність придбаного за час шлюбу майна та джерело його придбання на час припинення спільного ведення господарства та розірвання шлюбу 18 лютого 2014 року.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо наявного майна, позивачем наданий акт опису майна складений депутатом Михайлівської селищної ради 14.11.2014 року (а.с.9), однак він не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки опис майна здійснений в період, коли сторони припинили спільне проживання, тому в даний акт могли ввійти речі, які спільно подружжям не придбавались.

Натомість, в матеріалах справи наявний акт опису майна подружжя ОСОБА_3, складений депутатом Михайлівської селищної ради 06.02.2014 року, тобто на момент припинення спільного ведення господарства (а.с. 36-38), який є належним та допустимим доказом, а тому підлягає дослідженню та оцінці наряду з іншими належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у дослідження даного доказу, пославшись на те, що він є не належним та не допустимим доказом, помилково вважав, що лише чеки, квитанції, тощо можуть ідентифікувати майно, час його придбання та вартість. Судом не вірно трактовані норми ст. 60,70 СК України, приписи п. 23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Суд залишив поза увагою, що вартість майна, яке наявне на час поділу і якщо воно не підтверджене документально, визначається за згодою подружжя. У разі недосягнення згоди щодо вартості майна, встановлюється виходячи з дійсної вартості майна на час розгляду справи.

Вбачається, що під час розгляду справи, сторонами не досягнута згода щодо вартості деякого майна, тому позивачем ОСОБА_3 заявлений уточнюючий позов, за яким вартість майна зменшена (а.с.63-64).

Відповідач, заперечуючи проти вартості майна, належних та допустимих доказів на спростування зазначеної позивачем вартості майна, до суду не надав. Суд не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи та не розяснив, що сторони можуть заявити клопотання про призначення у справі експертизи для визнання дійсної вартості майна на час розгляду справи.

Таким чином, поділу підлягає майно, виходячи із вартості, вказаної позивачем в уточнюючому позові, а також із наявних в матеріалах інших належних доказів, що підтверджують вартість майна.

Відповідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними,

За змістом ч.1,2 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Статтею 183 ЦК України визначено, які речі є подільними, а які неподільними.

Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Позивачем визначений обсяг спільного нажитого майна, яке наявне на час припинення спільного ведення господарства та яке вона бажає поділити, що підтверджено актом опису майна подружжя ОСОБА_3 складеного депутатом Михайлівської селищної ради від 06.02.2014 року (а.с. 36-38), тому воно підлягає поділу між подружжям в рівних частках - по ? частці.

Разом з цим, що стосується вартості пральної машини автомат «WHIRLPOOL» вказаної позивачем у сумі 4059,00 грн., то судова колегія вважає, що при її поділі необхідно виходити із вартості, вказаної в квитанції на придбання машини, наданої сторонами, а саме: 4470,00 грн. (а.с.40,44). Аналогічне підтвердження вартості відображено в чеку на придбання люстри, вартість якої не 350,00 грн., як зазначає позивач, а 250,00 грн. (а.с. 42), журнального стола 450,00 грн., замість 700,00 грн. (а.с.80).

Відносно поділу холодильника «Indesit» 2-х камерного вартістю 2975,00 грн., який позивач просить виділити їй, то судова колегія дослідивши акт опису майна станом на 06.02.2014 року, акт опису майна станом на 14.11.2014 року та наявні фіскальні документи, дійшла висновку, що він поділу не підлягає, оскільки в акті опису від 06.02.2014 року він не значиться. Натомість, в акті опису від 14.11.2014 року підтверджується наявність вказаного холодильника, а відповідачем наданий чек на придбання холодильника «Indesit» 10 квітня 2014 року, вартістю 4000,00 грн. (а.с. 35), тобто після розірвання шлюбу.

Таким чином, належними доказами не підтверджено придбання холодильника «Indesit» 2-х камерного вартістю 2975,00 грн. під час шлюбу подружжя, а тому він не може бути поділений.

Що стосується доводів апелянта відносно того, що нею надані фіскальний чек та гарантійний талон на холодильник «Indesit», який придбаний 15.05.2010 року (а.с.46-47) та її доводи, що відповідач не заперечував придбання холодильника за час шлюбу, однак позбавлявся спільного майна після того, як вона пішла з дому, ґрунтуються на припущеннях. Звернення ОСОБА_3 до Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області та відповіді відносно її звернення не містять визначення, що відповідачем під час шлюбу, чи після його розірвання був відчужений холодильник.

В силу ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відносно іншого майна, яке зазначене в позові та підлягає поділу, то судова колегія також вважає не можливим поділ та виділ у власність відповідача тумби вартістю 600,00 грн., оскільки її наявність в акті опису від 06.02.2014 року відсутня, а тому вона поділу не підлягає. Також позивачем зазначено про виділ у власність відповідача 50 штук папуг, однак в акті опису значиться 40 папуг п.54 акту а.с. 38, тому поділу підлягає 40 папуг.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що зазначене в позові майно може бути поділене між подружжям в натурі в рівних частках по ? частці.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про залишення майна у спільній частковій власності подружжя, не вірно трактував п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" та помилково вважав, що до поділу неподільних речей мають бути застосовані положення ч.4,5 ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскільки, в даній ситуації можливий виділ кожної неподільної речі в натурі одному із подружжя, положення ст.364 ЦК України, ч.4,5 статті 71 СК України щодо надання згоди на грошову компенсацію та її внесення на депозитний рахунок суду до даних правовідносин не застосовуються, оскільки вищезазначеними статтями регулюються правовідносини, де особа позбавляється права на частку в майні в обмін на грошову компенсацію.

Враховуючи, що майно подружжя складається як з неподільного так і подільного майна, яке може бути виділено в натурі кожному із них, відповідно до позовних вимог ОСОБА_3 поділу та визнанню права власності за ОСОБА_3 підлягає наступне майно:

килим, розміром 2,0x2,0 м. вартістю 1500,00 грн.; шафа для одягу вартістю 1000,00 грн.; пральна машина автомат «WHIRLPOOL» вартістю 4430,00 грн.; газова плита «Indesit» вартістю 3100,00 грн.; диван вартістю 3500,00 грн.; шафа-купе вартістю 3800,00 грн.; люстра з кухні вартістю 690,00 грн.; люстра зі спальні вартістю 250,00 грн.; журнальний стіл вартістю 791,00 грн.; телевізор «SAMSUNG» кольоровий вартістю 800,00 грн.; прасувальна дошка вартістю 300,00 грн. Всього майна на загальну вартість 20161,00 грн.

Відповідачу ОСОБА_4 підлягає виділу та визнанню за ним права власності наступне майно:

2-х спальне ліжко вартістю 3500,00 грн.; килим розміром 2,5x3,3 м. вартістю 2000,00 грн.; кухонна стінка вартістю 3500,00 грн.; м'який куток зі столом та чотирма табуретами вартістю 1500,00 грн.; люстра із зали вартістю 1000,00 грн.; журнальний стіл вартістю 450,00 грн.; TV-тюнер з двома супутниковими антенами вартістю 1000,00 грн.; газовий конвектор 1,5 кВт. вартістю 1000,00 грн.; електричний бойлер вартістю 800,00 грн.; папуги в кількості 40 штук вартістю по 50,00 грн. кожний на загальну суму 2000,00 грн.; дерев'яні шпаківні в кількості 40 штук вартістю по 30,00 грн. кожна на загальну суму 1200,00 грн.; металевий бак об'ємом 2 мЗ вартістю 1500,00 грн.; металеві клітки для папуг в кількості 3 штуки вартістю по 800,00 грн. кожна на загальну вартість 2400,00 грн.; електричну дриль вартістю 600,00 грн. Всього майна на загальну вартість 22450,00 грн.

Оскільки, частка ОСОБА_4 в грошовому вигляді є більшою, судова колегія вважає за необхідне стягнути з нього на користь ОСОБА_3 суму компенсації, що становить 2289,00 грн. В іншій частині позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведені обставини справи, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню на користь позивача з відповідача підлягає судовий збір за подачу позову та за подачу апеляційної скарги на загальну суму 739,80 грн.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя виділивши ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на:

килим, розміром 2,0x2,0 м. вартістю 1500,00 грн.;

шафу для одягу вартістю 1000,00 грн.;

пральну машину автомат «WHIRLPOOL» вартістю 4430,00 грн.;

газову плиту «Indesit» вартістю 3100,00 грн.;

диван вартістю 3500,00 грн.;

шафу-купе вартістю 3800,00 грн.;

люстру з кухні вартістю 690,00 грн.;

люстру зі спальні вартістю 250,00 грн.;

журнальний стіл вартістю 791,00 грн.;

телевізор «SAMSUNG» кольоровий вартістю 800,00 грн.;

прасувальну дошку вартістю 300,00 грн.;

Всього майна на загальну вартість 20161,00 грн.

Виділити ОСОБА_4 та визнати право власності за ним на:

2-х спальне ліжко вартістю 3500,00 грн.;

килим розміром 2,5x3,3 м. вартістю 2000,00 грн.;

кухонну стінку вартістю 3500,00 грн.;

м'який куток зі столом та чотирма табуретами вартістю 1500,00 грн.;

люстру із зали вартістю 1000,00 грн.;

журнальний стіл вартістю 450,00 грн.;

TV-тюнер з двома супутниковими антенами вартістю 1000,00 грн.;

газовий конвектор 1,5 кВт. вартістю 1000,00 грн.;

електричний бойлер вартістю 800,00 грн.,

папуг в кількості 40 штук вартістю по 50,00 грн. кожний на загальну вартість 2000,00 грн.;

дерев'яні шпаківні в кількості 40 штук вартістю по 30,00 грн. кожна на загальну вартість 1200,00 грн.;

металевий бак об'ємом 2 мЗ вартістю 1500,00 грн.;

металеві клітки для папуг в кількості 3 штуки вартістю по 800,00 грн. кожна на загальну вартість 2400,00 грн.;

електричну дриль вартістю 600,00 грн.

Всього майна на загальну вартість 22450,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію у сумі 2289,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 739,80 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: