АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/1973/15-ц Головуючий в суді першої Провадження № 22ц/774/1984/К/15 інстанції - Мазурчак В.М.
Категорія № 50 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

секретар - Маслова К.В.,

за участю - позивача ОСОБА_2, представника

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 29 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на час навчання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 квітня 2015 року до закінчення навчання, але не більше як до досягнення сином 23 років. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, щосин ОСОБА_5 з 01 вересня 2015 року навчається у Навчально-науковому комплексі «Інститут прикладного системного аналізу» НТУУ «Київського політехнічного інституту» на денній формі навчання у місті Києві, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Позивач виплачує іпотечний кредит, тому її доходів не вистачає на утримання дитини, а відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 29 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, з ОСОБА_4 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 квітня 2015 року до закінчення навчання, але не більше як до досягнення сином 23 років, також у дохід держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн., в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом не прийнято до уваги тієї обставини, що відповідач не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, оскільки він з іншою дружиною ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, був змушений залишити своє житло і майно в АР Крим та разом із сім'єю переїхати до свої матері в м. Кривий Ріг. На теперішний час відповідач не працевлаштований та разом з сім'єю перебуває на утриманні його матері. Крім того, вважає, що судом не враховано те, що відповідач потребує лікування та протезування зубів. Також, зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що його повнолітній син потребує надання допомоги, оскільки має багато пільг як студент, отримував стипендіє та має право на отримання такої у разі успішної здачі сесії. До того ж судом не взято до уваги те, що після сплати кредиту дохід позивача перевищує прожитковий мінімум у три рази.

У запереченнях на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_2просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 02 березня 1996 року по 09 липня 2001 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на утриманні позивача (а.с 3,4,5,6,7).

Згідно з довідками №109 від 24 березня 2015 року і №276 від 15 липня 2015 року та навчальною карткою студента ОСОБА_5 з 11 серпня 2014 року навчається на 2 курсі навчально-наукового комплексу «Інститут прикладного системного аналізу» НТУУ «Київський політехнічний інститут», денної форми навчання за державним замовленням і закінчує навчання 30 червня 2018 року (а.с. 11,88,89).

Як убачається із довідки №276 від 15 липня 2015 року, ОСОБА_5 станом на 24 березня 2015 року стипендію не отримував і за результатами літньої екзаменаційної сесії стипендію не отримуватиме (а.с. 88).

Позивач ОСОБА_2 мешкає у квартирі АДРЕСА_1, яка перебуває в іпотеці ПАТ «Юнекс Банк» та є забезпеченням договору про іпотечний кредит №3.3.0412.ФО_К від 19 квітня 2012 року (а.с 60-71), згідно умов якого ОСОБА_2 щомісячно сплачує кредитні кошти у розмірі 1082,18 грн на місяць (а.с. 63).

Згідно з довідкою про доходи від 06 липня 2015 року ОСОБА_2 працює на посаді головного бухгалтера КП «Автобаза №1», її щомісячний посадовий оклад складає 5149,45 грн. (а.с. 59).

Відповідач ОСОБА_4 з 28 жовтня 2011 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_6, від цього шлюбу має сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 31, 32).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із майнового стану сторін, обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх дітей за умови навчання в учбовому закладі, наявності боргових зобов'язань позивача з приводу повернення кредиту, наявності у відповідача на утриманні малолітнього сина від іншого шлюбу, а також того, що відповідач є працездатним.

Вислухавши сторони, допитавши їх сина ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов'язку з утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, і можливість надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу в розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходів).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне роз'яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Правильно встановивши обставини справи, надавши їм вірну юридичну оцінку та застосувавши зазначені вище норми діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3, на думку колегії суддів, не містять підстав для її задоволення.

Так, посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач є безробітним та не може сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду, не можуть бути взятими до уваги колегією суддів, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що він не має змоги працевлаштуватись через стан свого здоров'я або інші об'єктивні причини, а також доказів того, що він не отримує ніякого доходу.

Судом установлено, що відповідач не перебуває на обліку в центрі зайнятості за власним бажанням, що підтверджено відповідачем у його письмових міркуваннях -запереченнях (а.с. 93).

Представник відповідача ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції пояснила колегії суддів, що вона є матір'ю відповідача ОСОБА_4, який не бажає зареєструватись як безробітний, оскільки має джерело неофіційного доходу.

З огляду на такі обставини, висновок місцевого суду про те, що відповідач має можливість працевлаштуватись та забезпечувати як свій рівень життя, так і мінімальний рівень життя своєї дитини, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач разом з сім'єю перебуває на утриманні своєї матері ОСОБА_3 не підтверджені належними та допустимими доказами, до того ж спростовуються згаданими вище поясненнями представника відповідача ОСОБА_3, згідно з якими відповідач навмисно не перебуває на обліку центру зайнятості, оскільки неофіційно працює та отримує дохід.

Посилання представника відповідача на те, що її син ОСОБА_4 позбавлений усіх засобів до існування, майна та житла через тимчасову окупацію АР Крим, не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки, як убачається із матеріалів справи, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, за якою не проживає з 2005 року, про що свідчить акт від 17 червня 2015 року, складений за місцем реєстрації відповідача (а.с. 73, 74), має автомобіль ВАЗ 21213, 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1(а.с. 42, 48).

Крім того, представник відповідача ОСОБА_3 пояснила суду апеляційної інстанції, що її син ОСОБА_4 полишив у Криму власне житло - домоволодіння АДРЕСА_3, придбане ним разом із дружиною ОСОБА_6, проте такі пояснення спростовуються наявними у справі доказами, наданими самим же відповідачем.

Так, згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно власником домоволодіння АДРЕСА_3 є ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 2005 року /ВСО/214730/214731 реєстр № 7062/ (а.с. 33, 34), у той час як шлюб із останньою відповідач зареєстрував лише 28 жовтня 2011 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач позбавлений житла, майна, можливості працевлаштування та разом із своєю сім'єю перебуває на утриманні своєї матері ОСОБА_3, на думку колегії суддів, не є переконливими для відмови позивачу у стягненні аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 на те, що її син ОСОБА_4 також має утримувати і її, як матір, не може бути взятим до уваги в якості підстави для звільнення відповідача від такого обов'язку, оскільки судом встановлено, що представник відповідача ОСОБА_3 отримує державну пенсію за віком при повному стажі (а.с. 35).

Посилання на те, що потреба відповідача у протезуванні зубів, наявність у матері боргу за житлово-комунальні послуги, допомога позивачці з боку близьких родичів тощо є підставою для звільнення відповідача від передбаченого ч. 1 ст. 199 СК України обов'язку, також не можуть бути взятими до уваги, оскільки вартість протезування, якого потребує відповідач, не підтверджена належними доказами, а наявність боргу ОСОБА_3 за житлово-комунальні послуги, яка виникла в тому числі через невиконання відповідачем, зареєстрованим у цій квартирі, свого обов'язку по оплаті цих послуг у попередній час, та добровільна допомога близьких родичів не є такими підставами в розумінні положень ч. 1 ст. 182 СК України.

Не заслуговують на увагу й посилання в апеляційній скарзі на те, що повнолітній син відповідача не потребує надання допомоги батька через те, що як студент має багато пільг (безкоштовні медичне обслуговування, бібліотека при КПІ, Інтернет в корпусах і гуртожитках КПІ, знижки - на проїзд, придбання путівок на відпочинок, відвідування музеїв, кінотеатрів, придбання товарів та послуг по студентському квитку, субсидія на оплату за гуртожиток), право на соціальну допомогу студентам з малозабезпеченої сім'ї, на отримання стипендії, на працевлаштування в позаучбовий час, а також на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження її реальних витрат на утримання сина (вартість придбаних проїзних документів, посібників тощо).

Як убачається із матеріалів справи, повнолітній син сторін ОСОБА_5 навчається у вищому учбовому закладі в іншому місті, що потребує додаткових витрат на проїзд до місця навчання, проживання за місцем знаходження начального закладу, зокрема витрат на гуртожиток.

ОСОБА_5 навчається на денній формі навчання і на період навчання не має змоги працевлаштуватисью

Згідно з довідкою №276 від 15 липня 2015 року станом на 24 березня 2015 року ОСОБА_5 стипендію не отримував і за результатами літньої екзаменаційної сесії стипендію не отримуватиме.

Як пояснила колегії суддів позивач ОСОБА_2, щомісячно на утримання сина вона витрачає близько 1500 грн., окрім цього надає допомогу в натуральній формі - передає одяг, речи побутового вжитку, продукти харчування.

Зазначені обставини приводять колегію суддів до висновку, що повнолітній син сторін ОСОБА_5 дійсно потребує допомоги батьків.

Приймаючи до уваги всі обставини справи, зокрема стан здоров'я та матеріальне становище відповідача та його повнолітнього сина ОСОБА_5, розмір щомісячних доходів, які отримують сторони, можливість надання допомоги з боку позивача, наявність у сторін інших утриманців, колегія суддів приходить до висновку про можливість надання відповідачем ОСОБА_4 допомоги на утриманнясина ОСОБА_5 у розмірі, визначеному судом першої інстанції, тобто розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на період навчання сина, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взятими до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, у той час як відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів