Справа № 372/2084/15-ц Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/5705/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 56 27.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

27 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору факторингу № 14 від 08 грудня 2014 року, укладеного між ТОВ «Велес-Д» та ПАТ «Український Бізнес Банк» з моменту його укладення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 лютого 2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Український Бізнес Банк» укладено кредитний договір, згідно якого бак надав позичальнику кредит у розмірі 300 000 доларів США строком до 16 лютого 2014 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, предметом якого є «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташоване по АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області. Крім того, з тією ж метою між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_4 були укладені договори застави транспортних засобів та договір поруки. Рішенням суду від 12 січня 2012 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 стягнуто на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованість у розмірі 324 595, 10 доларів США. У вказаній справі на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» видано виконавчий лист. ТОВ «Велес-Д» намагається шахрайським шляхом заволодіти коштами, які були стягнуті на користь банківської установи. У ПАТ «Український Бізнес Банк» введено тимчасову адміністрацію і товариство продовжує діяти на ринку фінансових послуг. 08 грудня 2014 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Велес-Д» укладено договір факторингу №14, згідно якого банк передав останньому своє право вимоги до боржника. Вказаний договір було укладено з порушенням прав позивача, оскільки продаж проблемної заборгованості повинен був відбуватися на підставі договору відступлення права вимоги, а не на підставі договору факторингу. Укладення спірного договору відбулося без участі уповноваженої особи ПАТ «Український Бізнес Банк». В електронній базі даних банку відсутні відомості про укладення договору факторингу.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріально та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що кредит надавався на споживчі цілі. Нотаріальні договори про відступлення права вимоги, які були укладені без участі ОСОБА_2 як іпотекодавця та без участі Фонду гарантування вкладів є протиправними та такими, що порушують права та інтереси позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 08 грудня 2014 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Велес-Д» було укладено договір факторингу № 14, за умовами якого банк переуступив товариству право вимоги до ОСОБА_2 за кредитними зобов'язаннями по договору № 80/ф від 16 лютого 2009 року.

08 грудня 2014 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Велес-Д» укладено три нотаріально посвідчені договори про відступлення права вимоги за договором застави транспортного засобу, якими на користь ТОВ «Велес-Д» було відступлено право вимоги за договорами застави.

17 червня 2015 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» прийнято рішення №1, яким визнано нікчемними договори факторингу, в тому числі оспорюваний договір факторингу №14 від 08 грудня 2014 року, а також відповідні договори про відступлення права вимоги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є стороною правочину. Доводи про порушення прав позивача як заставодавця не можуть враховуватись в межах розгляду заявлених позовних вимог, оскільки не стосуються саме оспорюваного договору, а договори застави та відступлення права вимог відносно застави позивач не оспорював.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору факторингу, ОСОБА_2 не зазначив, чим саме спірний правочин порушує його права та інтереси. В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач вказує на те, що вказаний договір був укладений без його участі та участі уповноваженої особи ПАТ «Український Бізнес Банк», а також Фонду гарантування вкладів, однак останні не уповноважували ОСОБА_2 на представництво їх інтересів у суді. Як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач не є стороною оспорюваного правочину і його права ним не порушуються.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.