УХВАЛА

іменем україни

21 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УПСК Діамент» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УПСК Діамент» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УПСК Діамент» (далі - ТОВ «УПСК Діамент») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь у відшкодування завданої матеріальної шкоди 6 847 грн 00 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що з 02 лютого 2012 року ОСОБА_3 працювала у ТОВ «УПСК Діамент» на посаді бухгалтера і з того ж дня з нею було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Вказував, що 31 жовтня 2013 року, після оголошення відповідачці про припинення трудового договору у зв'язку зі скороченням чисельності штатів, на її робочому місці виявлено відсутність товарно-матеріальних цінностей, які передавались їй відповідно до відомостей обліку видачі товарно-матеріальних цінностей та акта приймання-передачі основних засобів на загальну суму 6 847 грн 00 коп., про що складено відповідні акти, від підписів в яких відповідачка відмовилась.

Позивач зазначив, що, незважаючи на неодноразові перемовини з приводу необхідності повернути вищевказані товарно-матеріальні цінності, відповідачка жодним чином не відреагувала та товарно-матеріальні цінності не повернула, внаслідок чого йому з вини відповідачки були спричинені матеріальні збитки, які мають бути відшкодовані останньою на підставі ст. 1166 ЦК України.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2014 року позов ТОВ «УПСК Діамент» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «УПСК Діамент» 6 847 грн 00 коп. у відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 22 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ТОВ «УПСК Діамент», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, керувався положеннями ст. 1166 ЦК України та дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходив із того, що позов пред'явлено в порядку ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відшкодування завданої шкоди, проте підстави, умови, порядок, межі й розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, встановлені трудовим законодавством, в той час як суд першої інстанції застосував загальні положення ЦК України щодо відшкодування майнової шкоди, не врахувавши спеціальні норми, які регулюють у даному випадку відшкодування такої шкоди саме працівником юридичної особи.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з наказом від 02 лютого 2012 року № 02/02-К ОСОБА_3 прийнято на посаду бухгалтера ТОВ «УПСК Діамент» та цього ж дня з нею укладено трудовий контракт та договір про повну матеріальну відповідальність (а. с. 5-9).

Згідно з п. 1.1 договору про повну матеріальну відповідальність - в порядку та на умовах, визначених даним договором, та на підставі п. 1 ст. 134 та ст. 135 Кодексу законів про працю України ОСОБА_3 прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за всі в установленому порядку передані їй під звіт товарно-матеріальні цінності та кошти.

У лютому та листопаді 2012 року згідно з відомостями обліку видачі товарно-матеріальних цінностей та актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів ОСОБА_3 отримала наступні товарно-матеріальні цінності: маніпулятор «Мишка» Logitech М 187 WL, накопичувач USB 32 Gb Sandisk, сумку для ноутбука Case Logio, ноутбук Soni Valio SVE1511N1RW, калькулятор (а. с.12-15).

31 жовтня 2013 року, після оголошення відповідачці про припинення трудового договору у зв'язку зі скороченням чисельності штатів, на її робочому місці виявлено відсутність вищевказаних товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 6 847 грн 00 коп., про що складено відповідні акти.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» роз'яснено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Отже, норму права застосовує суд залежно від підстави позову (обґрунтування позовних вимог).

Звертаючись із позовом, ТОВ «УПСК Діамент» зазначило, що з вини відповідачки йому були спричинені матеріальні збитки, які мають бути відшкодовані останньою на підставі ст. 1166 ЦК України, ст. ст. 134-136, п. 4 ч. 1 ст. 232, ч. 2 ст. 233 КЗпП України (а .с 2-4).

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходив із того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, та вважав посилання позивача на ст. 1166 ЦК України безпідставним, оскільки встановлено, що відповідачка перебувала з позивачем у трудових відносинах, шкода позивачу була завдана відповідачкою при виконанні нею своїх трудових обов'язків, а тому спір має вирішуватися відповідно до норм трудового законодавства, а ст. 1166 ЦК України, на підставі якої було заявлено позов та якою керувався суд першої інстанції при розгляді справи, у цьому випадку застосуванню не підлягає.

При цьому суд апеляційної інстанції не звернув уваги не те, що позивач, звертаючись до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, послався як на підставу позову як на ч. 1 ст. 1166 ЦК України, так і на ст. ст. 134-136, п. 4 ч. 1 ст. 232, ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Крім того, на порушення вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України апеляційний суд не врахував, що для суду важлива підстава позову, тобто обґрунтування позовних вимог, які зазначив позивач, а не норма права, на яку він посилався, якщо вона не відповідає обставинам справи. Тому, виходячи з підстави заявленого позову, апеляційний суд з урахуванням вимог ст. ст. 214, 303 ЦПК України міг змінити чи скасувати рішення суду першої інстанції і вирішити спір по суті відповідно до позовних вимог та норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Зазначене не є виходом за межі позовних вимог і не є виходом за межі доводів апеляційної скарги.

Разом з тим, пославшись на те, що позивач не заявляв позовних вимог на підставі КЗпП України, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

За правилами ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному порядку за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права мають суттєве значення для правильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За викладених обставин рішення апеляційного суду Полтавської області від 22 жовтня 2014 року не може бути обґрунтованим та законним, а тому підлягає скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до апеляційного суду з підстав, встановлених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УПСК Діамент» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 22 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк