Справа № 372/1297/15-ц Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/5305/15 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 20 24.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Олійника В.І., Іванової І.В.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати недійсним договір дарування квартири, укладений між нею та відповідачкою 25 грудня 2013 року.

Умотивовуючи позов, зазначала, що договір дарування належної їй квартири був укладений нею під впливом обману зі сторони відповідачки, яка скористалася її безпомічністю та похилим віком, оформивши договір дарування замість договору довічного утримання, укладати який вона не мала наміру.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що внаслідок введення її відповідачкою в оману щодо правової природи договору, вона уклала не той договір, що бажала насправді, а тому спірний договір дарування є таким, що порушує її права та інтереси.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог ОСОБА_2 в частині введення її в оману відповідачкою щодо укладення оспорюваного договору та з відсутності умислу ОСОБА_3 на введення позивачку в оману.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування квартири, відповідно до якого позивачка передала безоплатно у власність відповідачки свою квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 5, 7).

Відповідно до ст. 717 Цивільного кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 3, ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За приписами ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Зазначене дає підстави для висновку, що обман може стосуватись тільки обставин, що мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін. Обман може виражатись в активних та пасивних діях недобросовісної сторони правочину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювана угода була укладена позивачкою під впливом обману з боку відповідачки, тому договір дарування квартири необхідно визнати не дійсним відповідно до ст.230 ЦК України.

Однак, будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір було укладено позивачкою саме внаслідок обману з боку відповідачки, суду позивачкою не надано.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: