Справа № 371/1426/15-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко В. М.
Провадження № 22-ц/780/6975/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 22.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Дмитрієвої Л.Д.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунальне підприємство Комунальник с.Центральне Миронівського району Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням,посилаючись на те, що вона зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім неї у вказаній квартирі зареєстровані її дочка ОСОБА_4, та онук ОСОБА_5, та її син ОСОБА_3

Квартира є комунальною власністю та знаходиться на балансі КП Комунальник с.Центральне.

Відповідач зареєстрований у квартирі, але від 1999 року в ній не проживає і будь-які його речі у квартирі відсутні, що підтверджується складеними актами.

У зв'язку з тим, що відповідач у спірній квартирі не проживає більше шести місяців та не оплачує комунальні послуги просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою №27 у будинку №8 по вулиці Центральній в с.Центральне Миронівського району Київської області.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю Центральненської сільської ради і знаходиться на балансі КП Комунальник с.Центральне Миронівського району, що підтверджується довідкою №248 від 29 липня 2015року (а.с.7).

У даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5О, що підтверджується довідкою №247 від 29 липня 2015року (а.с.6).

Згідно технічного паспорту загальна площа квартири АДРЕСА_2 становить 36,00 м2, та складається з однієї житлової кімнати площею 18,2 м2, кухні площею 8,1 м2, ванни площею 2,4 м2, коридору 5,0 м2, кладової 0,9 м2, балкону 0,8 м2 та вбудованої шафи 0,6 м2 (а.с.9).

Також з даного технічного паспорту вбачається, що власником спірної квартири є ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності від 21 жовтня 2005 року, у той час як згідно довідки КП Комунальник с.Центральне у квартирі з 1981 року крім позивачки зареєстрований і її син ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4А та ОСОБА_5О зареєстровані у квартирі від 2012 року (а.с.8), тобто приватизація квартири відбулася з порушенням норм житлового законодавства.

Дізнавшись у 2010 році про приватизацію відповідач ОСОБА_3 звернувся із заявою до прокуратури Миронівського району про перевірку законності приватизації житла його матірю (а.с.82) і йому було рекомендовано звернутися до суду (а.с.83).

Рішенням Миронівського районного суду від 27 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру №27 по вулиці Центральній в будинку №8 в с.Центральне Миронівського району на імя ОСОБА_2 від 21 жовтня 2005 року (а.с.86-88).

Як ствердили свідки ОСОБА_6О та ОСОБА_7М відповідача знають з дитинства, він на даний час живе і працює в м.Києві, а коли приїздить в с.Центральне, в квартиру потрапити не може із-за відсутності ключів, так як мати його знаходиться в Німеччині, а тому він зупиняється у друзів.

Свідок ОСОБА_8П пояснила, що до неї, як до голови сільської ради, звернулась мама відповідача із проханням провести обстеження квартири, вона мала намір приватизувати квартиру і їй порадили виписати відповідача. Відповідач більше знаходиться в м.Києві, оскільки там працює. Вона в складі комісії проводила обстеження квартири і на той час відповідача та його речей в ній не було.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що у вересні 2013 року до неї звернулась сестра відповідача ОСОБА_10 та попросила підписати акти обстеження квартири №27 у будинку №8 в с.Центральне. У складі комісії вони ходили в квартиру ввечері або вдень на запрошення, акти складали раз у місяць від 2013 року. Вони заходили в квартиру, але речей відповідача в ній не бачили. Акти на місці не складали, їх виготовляла ОСОБА_4 та приносила підписувати або додому або на роботу.

Свідок ОСОБА_11А пояснила, що живе по сусідству зі сторонами у квартирі №25. У спірній квартирі на даний час ніхто не живе, відповідача не бачила там більше десяти років, оскільки він працює в м.Києві і там живе. У складі комісії вона проводила обстеження квартири щомісяця у 2013-2015 роках, чорновик актів складала ОСОБА_4, а потім оформляла друкований варіант. Підтвердила, що позивачка замінила двері у квартирі на броньовані, на час складання актів позивачка також була відсутня.

Що стосується актів обстеження, які надані позивачкою як доказ непроживання відповідача, то суд вірно оцінив їх критично, оскільки з їх візуального огляду вбачається, що надруковані вони одноразово і про це свідчить і незмінність складу комісії до 25 березня 2015 року (а.с.11-34). Різняться щодо їх складання і показання свідків-членів комісії.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, надати суду докази, якими вона обґрунтовує свої вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України .

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачкою не надані суду докази того, що відповідач має власне житло в м.Києві і що він у спірній квартирі не живе без поважних причин, оскільки свідок ОСОБА_11, відповідач та його сестра ОСОБА_4 підтвердили, що у квартирі позивачкою замінено вхідні двері.

Відповідач не заперечує, що не проживає у спірній квартирі, але по тій причині, що працює у м.Києві.

Таким чином, судом установлено, що відповідач більше шести місяців не проживає у спірній квартирі у звязку з роботою в м.Києві, власного житла не має, ключа від спірної квартири немає, інтересу до квартири на протязі цього часу не втрачав, про що свідчать ті обставини, що він оспорював одноособову приватизацію позивачrj. квартири, звертався з цього приводу до органів прокуратури і від 1981 року зареєстрований у квартирі, що підтверджуються також адресною довідкою (а.с.44).

Згідно даних технічного паспорту спірна квартира однокімнатна, житлова площа її становить 18,2 м2, у ній зареєстровано чотири особи і у відповідача є своя сімя, а тому спільне проживання у ній неможливе.

Крім того, з пояснень відповідача та третьої особи ОСОБА_4А вбачається, що вони шукають можливі компроміси вирішення спірного питання, але згоди до даного часу не дійшли. Визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаній квартирі порушить його законне право на приватизацію житла.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні. Крім того, відповідно до матеріалів справи та встановлених обставин позивачка не зверталася із заявою про поновлення строку позовної давності.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Матвієнко Ю.О.

ОСОБА_12