РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Марчук К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

10.08.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до ПАТ "Азовзагальмаш" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що з 05.01.2011 року по 14.04.2015 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Наказом № 16 від 14.04.2015 року вона була звільнена 14.04.2015 року з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. У день звільнення 14.04.2015 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з нею не провів, у звязку з чим утворилася заборгованість, яка складається з заборгованості по невиплаті заробітної плати за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року в розмірі 9331,98 гривень. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 9331,98 гривень, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 3000,00 гривень, та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.04.2015 року по дату винесення судового рішення. Крім того, зазначила, що неправомірними діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні нормального ритму її життя через невиплату їй заробітної плати. Вона перенесла сильний стрес, переживання, що негативно вплинуло на стан її здоровя та загальне самопочуття. На підставі викладеного просила стягнути з відповідача на її користь суму моральної шкоди у розмірі 5000 гривень.

Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, до суду надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги визнав частково в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 9331,98 гривень (в дану суму заборгованості входить компенсація за невикористану відпустку у розмірі 1273,12 гривень), згідно з наданою довідкою № 238/ро-62 від 20.08.2015 року. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Суд, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Судом встановлено, що з 05.01.2011 року по 14.04.2015 року позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем, наказом № 16 від 14.04.2015 року вона була звільнена 14.04.2015 року з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, що підтверджується записом у трудовій книжці серії БТ-ІІ № 4423821 /а.с. 5-7/.

У день звільнення 14.04.2015 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з позивачкою не провів, у звязку з чим утворилася заборгованість за період з 01.11.2014 року по 14.04.2015 року.

Так, згідно довідки ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/ро-62 від 20.08.2015 року, заборгованість відповідача перед позивачкою по невиплаті заробітної плати за період з 01.11.2014 року по 14.04.2015 року становить 9331,98 гривень (з урахуванням в цій сумі компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1273,12 гривень).

Судом також встановлено, що на день винесення даного рішення повний розрахунок по заробітній платі відповідачем так і не був здійснений, а тому заборгованість по заробітній платі у розмірі 9331,98 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Враховуючи, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь компенсації за невикористану відпустку у розмірі 3000,00 гривень не підтверджені жодними доказами, а сума заборгованість по заробітній платі у розмірі 9331,98 гривень розрахована з урахуванням компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1273,12 гривень, що підтверджується наданою відповідачем довідкою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку у розмірі 3000,00 гривень не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 р. № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Суд, на підставі викладеного, вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходить з наступного.

Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Для обчислення середньоденної заробітної плати позивачки суд враховує дані по нарахованій заробітній платі ОСОБА_1, відображені в довідці ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/ро-62 від 20.08.2015 року, та бере до уваги суму нарахованої заробітної плати позивачки за 2 останні повні місяці роботи на підприємстві у розмірі 3651,00 гривень (за лютий 2015 року 1702,92 гривень + за березень 2015 року 1948,08 гривень) та число відпрацьованих робочих днів у кількості 30 днів (за лютий 2015 року 14 днів + за березень 2015 року 16 днів). Таким чином, сума середньоденної заробітної плати позивачки становить 121,70 гривень (3651,00 гривень : 30 днів).

Беручи до уваги графік № 8 (бригада № 3) для працюючих у непереривному режимі з робочим днем тривалістю 12 годин на 2015 рік, наданий відповідачем, з моменту звільнення позивачки по день винесення даного рішення, а саме: з 15.04.2015 року по 28.08.2015 року, минуло 68 робочих днів (квітень 2015 р. 8 роб. д. + травень 2015 року 16 роб. д. + червень 2015 р. 15 роб. д. + липень 2015 р. 15 роб. д. + серпень 2015 р. 14 роб. д.)

Таким чином, сума середнього заробітку позивачки за період з 15.04.2015 року по 28.08.2015 року складає (68 робочих днів х 121,70 гривень = 8275,60 грн.) 8275,60 гривень, а тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що порушенням трудових прав, яке полягало у нездійсненні у день звільнення розрахунку належної заробітної плати, позивачці була завдана моральна шкода, яка виразилася у моральних переживаннях, перенесеному стресі та порушенні нормального ритму її життя через невиплату їй заробітної плати. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд стягує з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в сумі 1000,00 гривень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень, від сплати якого, згідно закону, звільнена позивачка.

Керуючись ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України, п. 20 Постанови від 24 грудня 1999р. № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, ст. ст.10, 11, 60, 61, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 9331,98 гривень, суму середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні в розмірі 8275,60 гривень, моральну шкоду в розмірі 1000,00 гривень, а всього у розмірі 18607 (вісімнадцять тисяч шістсот сім) гривень 58 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в апеляційній суд Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Г. Шатілова