АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Перепелюк І. Б., Савчук М. В.

секретар Тодоряк Г. Д.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» про визнання наказу про переведення на неповний робочий день незаконним за апеляційною скаргою Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2015 року,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом, який в подальшому було уточнено, про визнання наказу про переведення на неповний робочий день незаконним.

Зазначав, що відповідно до наказу від 30 грудня 2005 року №38-пр він працює на постійній основі в Комунальній медичній установі «Міська стоматологічна поліклініка» м. Чернівці (далі КМУ «Міська стоматологічна поліклініка») на посаді лікаря стоматолога ортопеда.

За наказом №50-к від 06 травня 2015 року його з 06 липня 2015 року переведено на неповний робочий день на 0,25 штатної посади з метою забезпечення найбільш ефективного використання трудових ресурсів поліклініки та недопущення простою робочих місць.

Посилаючись на те, що відповідач погіршив умови праці, на що його згоди не було, ОСОБА_1 просив визнати наказ №50-к від 06 травня 2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано незаконним наказ №50-к від 06 травня 2015 року КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» м. Чернівці про переведення ОСОБА_1, лікаря-ортопеда ортопедичного відділення на роботу з неповним робочим днем на 0,25 штатної посади. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його підставності та доведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

У справі встановлено, що відповідно до наказу від 30 грудня 2005 року №38-пр ОСОБА_1 працював на постійній основі в КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» на посаді лікаря-стоматолога-ортопеда.

У подальшому за заявою він був переведений на 0,50 штатної посади.

Наказом №50-к від 06 травня 2015 року позивача з 06 липня 2015 року переведено на роботу з неповним робочим днем на 0,25 штатної посади з метою забезпечення найбільш ефективного використання трудових ресурсів поліклініки та недопущення простою робочих місць.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність наказу як такого, що порушує права позивача.

Апелянт посилається на те, що КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» скористалася правом, передбаченим ст. 32 КЗпП України.

Такі доводи є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Згідно з п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо.

Всупереч зазначеному відповідачем не доведено про те, що в організації виробництва і праці у КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» відбулися зміни.

На наявність таких змін відповідач і не посилався.

Необхідність забезпечення найбільш ефективного використання трудових ресурсів поліклініки та недопущення простою робочих місць, як про це зазначено в оспорюваному наказі, є лише метою роботодавця, яка не реалізована шляхом змін в організації виробництва і праці.

Тому переведення позивача на роботу з неповним робочим днем на 0,25 штатної посади не ґрунтуються на нормах КЗпП України та порушує його права.

Доводи апелянта про те, що позивачем не дотримано досудового порядку вирішення спору шляхом звернення до комісії з трудових спорів є безпідставними.

З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку.

Апелянт посилається на неправильну оцінку судом першої інстанції доказів.

Проте докази, на які він посилається, стосуються обставин ознайомлення позивача з оспорюваним наказом, а не наявності змін в організації виробництва і праці.

Апелянта також посилається на неправильне застосування ст. 247 КЗпП України, які стосуються повноважень профкому.

Однак цитування судом цієї норми не призвело до неправильного по суті вирішення спору.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно зясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді : І. Б. Перепелюк

ОСОБА_6