АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

28 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Дніпровський районний відділ у м. Дніпродзержинську Головного управлінння Департаменту міграційної служби України в Дніпропетровській області, товариство з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХІ" про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до суду з заявою, в якій просила визнати ОСОБА_2 та її малолітню доньку ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житлом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві власності, з подальшим зобовязанням ГУ ДМС України Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області зняти ОСОБА_2 та її малолітню доньку ОСОБА_4 з реєстрації в спірній квартирі.

Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що в 1993 році її сім'ї у складі позивача, чоловіка ОСОБА_5, доньки ОСОБА_6 була надана двокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_2 за рішенням виконкому Заводського району м. Дніпродзержинська. Її чоловік ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 померли. В 1995 та 1997 роках вони були зняті з реєстрації у спірній квартирі. Онук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований в квартирі, був знятий з реєстрації в 1997 році. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська згідно з розпорядженням Фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська від 20 березня 2001 року /№ 5п/426-р/ вона є єдиним власником квартири яка складається з двох кімнат, житлова площа складає 39,4 м кв., загальна площа- 52,4 м кв. Відповідач ОСОБА_2 є її онукою. В 2008 році її донька, ОСОБА_8, попросила зареєструвати свою доньку ОСОБА_9 в її квартирі, з метою проживання в зазначеній квартирі після її смерті, а до того часу вона продовжувала проживати за місцем свого постійного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, де була зареєстрована. Готуючи документи для позову, позивач дізналась, що в квартирі без її дозволу в серпні 2012 року була зареєстрована донька її онуки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 На протязі всього часу реєстрації у спірній квартирі відповідач з її малолітньою донькою ніколи не проживала. Відповідач проживає за місцем своєї попередньої реєстрації за адресою: АДРЕСА_3. Відповідач ніколи не намагалась вселитися в її квартиру, а вона не перешкоджала відповідачу разом з її малолітньої донькою проживати в квартирі. ОСОБА_2, формально член її сім'ї, разом зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_4 відсутні без поважних причин у її власній квартирі на протязі 7 років. Між ними не було укладено ніяких угод відносно зберігання за відповідачем та її донькою права користування житлом у випадку їх відсутності у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, надала письмові заперечення та в судовому засіданні пояснила, що з моменту її реєстрації у спірній квартирі, вона туди фактично не вселялася, з травня 2012 року проживала в орендованій квартирі за адресою: м.Дніпродзержинськ, пр. 50 років СРСР, 18-34. У 2013 році вона переїхала до квартири своїх батьків за адресою: м.Дніпродзержинськ, пр. Перемоги, 37-43, де проживає і на теперішній час. Ключі від спірної квартири вона має та бажає проживати у спірній квартирі, так як бабуся потребує догляду. Комунальні платежі вона не сплачує, угоду про безоплатне користування квартирою вона з позивачем не укладали, іншого житла у власності вона не має.

Представники третіх осіб - Дніпровського районного відділу у м. Дніпродзержинську Головного управління Департаменту міграційної служби України в Дніпропетровській області та Товариство з обмеженою відповідальністю Абонент ХХІ, в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, заперечень проти позову не мають.

Рішенням суду І інстанції позов задоволено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 грудня 1993 року Виконавчий комітет Заводської ради народних депутатів м. Дніпродзержинська видав на імя ОСОБА_3 ордер на житлове приміщення за № 832 на родину з 3 чоловік ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на право зайняття 2-кімнатної квартири № 122, по вул. Інтернаціоналістів, буд. № 14 у м. Дніпродзержинську (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, який був чоловіком позивача, 15 липня .2002 року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16). ОСОБА_6, -дочка позивача, померла 30 жовтня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про поховання (а.с.17).

Право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером № 22158кн.152, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Фондом комунальної власності м.Дніпродзержинська 20 березня 2001 року (а.с.9).

У квартирі крім власника -позивача, зареєстровані онука позивача ОСОБА_2, та правнучка позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується особовим рахунком № 4480122 від 25 травня 2015 року, виданим ТОВ Абонент ХХІ (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як слідує із акту від 25 травня 2015 року, затвердженого начальником дільниці № 2 ТОВ Крона ОСОБА_10, відповідач зі своєю дочкою в спірній квартирі не проживає з 2008 року по теперішній час (а.с.12). та мешкає на даний час разом із дочкою за адресою: м.Дніпродзержинську, пр. Перемоги, 37-43.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 24 березня 2014 року по цивільній справі № 209/6257/13-ц, яке набрало законної сили 04 квітня 2014 року (а.с.48-51), місцем проживання малолітньої доньки відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, визначено місце проживання її матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4, Згідно пояснень, наданих представником позивача в судовому засіданні, сплату за спожиті житлово-комунальні послуги вона здійснює особисто.

Згідно листа Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС України в Дніпропетровській області: ОСОБА_2, з заявами та повідомленнями про перешкоджання їй та її неповнолітній дочці, у користуванні житловим приміщення, розташованим за адресою: АДРЕСА_5 в період з 01 січня 2014 р. по 07 червня 2015 р. не зверталась (лист Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 08 червня 2015 р. № 12651 (а.с.13).

Із довідки від 04 червня 2015 року № 237, виданою начальником ЛВОН ТОВ Абонент ХХІ (а.с.14). слідує, що відповідач ОСОБА_2 на протязі 2014-2015 р. не зверталась до ТОВ Абонент ХХІ з заявами про перешкоджання їй та її неповнолітній доньці у проживанні в спірній квартирі.

За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону ( до ст. 319 ЦК України).

Суд дійшов до обгрунтованого висновку, що відповідач ОСОБА_2, яка була зареєстрована в квартирі з 2008 року, хоч і набула права користування цією квартирою, але цим правом фактично не користується з 2008 року, тобто більше одиного року без поважних причин, тому втратила право користування спірною квартирою.

В позові стосовно зняття відповідача та її малолітньої доньки ОСОБА_4 з реєстрації суд відмовив і рішення в цій частині не оскаржується.

При розгляді спору, суд І інстанції в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, перевірив доводи, обставини справи, надав їм належну оцінку і постановив рішення, яке відповідає вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача про припинення проживання в спірній квартирі із-за сварок позивача є бездоказовими і не відповідають вимогам ст.ст.57-60 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Вікторівни- відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Дніпровський районний відділ у м. Дніпродзержинську Головного управлінння Департаменту міграційної служби України в Дніпропетровській області, товариство з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХІ" про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: ОСОБА_11

ОСОБА_12