АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/9359/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Козленко Г.О.
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Крижанівської Г.В.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення аліментів.

У мотивування вимог посилався на те, що 18 червня 1998 року він уклав шлюб з відповідачем, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради.

Від шлюбу мають двох дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02.12.2014 року шлюб між ними розірвано.

На даний час він проживає та проходить військову службу у м. Києві, разом з ним з червня 2013 року проживає син ОСОБА_4, якого він змушений був забрати для повного забезпечення, виховання та здійснення належного контролю і навчання.

Від першого шлюбу він має дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка є студенткою та після досягнення повноліття продовжує отримувати від нього аліменти в розмірі 1200 грн.

Відповідач не здійснює належного догляду, виховання та навчання обох дітей, не бере участі в матеріальних витратах на їх утримання.

Згідно виписки епікризу №53 ВЛК його визнано обмежено придатним до військової служби.

Також він з сином піднаймає житло, вартість якого з квартплатою та комунальними послугами становить біля 4000 грн.

Окрім того, у приватній власності відповідача перебуває двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.01.2015 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на дочку ОСОБА_7 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Зважаючи на піднайом житла у м. Києві, виплату аліментів дочці ОСОБА_6, повне матеріальне забезпечення сина ОСОБА_4, матеріальну підтримку дочки ОСОБА_5, витрату коштів для підтримання свого здоров'я, можливість та небажання ОСОБА_2 надавати допомогу для матеріального утримання сина ОСОБА_4, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 січня 2015 року і до його повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що рішення суду містить посилання на ст. 182 СК України, зокрема, зазначено, що судом при визначенні розміру аліментів враховується матеріальне становище платника аліментів, однак всупереч вимогам даної статті суд ретельно не дослідив матеріальний стан стягувача.

Вказує, що син ОСОБА_4 зареєстрований разом з позивачем за місцем служби, проте факт реєстрації дитини не дає підстав для стягнення аліментів на користь позивача.

Звертає увагу й на те, що син навчається у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна та знаходиться на повному державному забезпеченні. На канікули він приїздить до неї у м. Тернопіль, всі витрати на транспорт, харчування, одяг, поповнення рахунку мобільного зв'язку сплачує вона.

Посилається, що в рішенні зазначено, що позивач наймає квартиру і сплачує щомісячно 3000 грн, однак належних доказів цього ним не надано.

Також суд в мотивувальній частині рішення зазначає адресу проживання позивача - АДРЕСА_2, а в резолютивній частині - м. Київ, АДРЕСА_3, тобто сам спростовує обставину найму житла.

Окрім того, в рішенні зазначено про надання добровільної матеріальної допомоги повнолітній дочці від першого шлюбу, однак це не є підставою для стягнення з неї аліментів.

ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про врученні їй поштового відправлення 13.07.2015 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 18 червня 1998 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 18.06.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради зроблено запис за №622 (а.с. 7).

Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року (а.с. 18).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 7, 9).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, ОСОБА_3 вказав, що він проживає та проходить військову службу у м. Києві, разом з ним з червня 2013 року проживає син ОСОБА_4, якого був змушений забрати для повного забезпечення, виховання та здійснення належного контролю для навчання, оскільки відповідач не здійснює належного догляду, виховання та навчання дитини, не бере участі в матеріальних витратах на його утримання. Окрім того, він несе витрати на піднайом житла у м. Києві, виплату аліментів дочці ОСОБА_6, повне матеріальне забезпечення сина ОСОБА_4, матеріальну підтримку дочки ОСОБА_5, витрату коштів для підтримання свого здоров'я.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року №16 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років з 1 січня 2015 року встановлено в розмірі 1032 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року -1286 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції підставно виходив з тих доказів, які були надані сторонами, що відповідає вимогам ст. 60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивач надав суду докази і відповідач їх не спростовує, що син сторін зареєстрований за місцем проживання батька, проживає і навчається в місті Києві у військовому ліцеї.

Це підтверджено також довідкою про склад сім'ї та реєстрацію №1905/12-ВК від 09.12.2014 року, виданою Центром забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України, в якій зазначено, що ОСОБА_4 з 27.09.2013 року зареєстрований разом з батьком ОСОБА_3 по АДРЕСА_4, у м.Києві (а.с. 10);

Витягом з протоколу №13 від 25 лютого 2014 року засідання житлової комісії ГШ ЗС України, з якого вбачається, що до облікової справи ОСОБА_3 внесені зміни, а саме, враховані зміни у складі сім'ї з 1-го до 2-х осіб, у зв'язку з зарахуванням на облік осіб та членів сім'ї - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, як такого, що проживає та зареєстрований разом з ОСОБА_3 (а.с. 17).

Ні до суду першої інстанції, ні до апеляційної інстанції відповідач не надала жодного доказу, який би свідчив про те, що батько не утримує дитину, а витрати по утриманні сина несе вона.

Молодша донька сторін ОСОБА_5 проживає з матір»ю і за рішенням суду на користь матері з батька стягнуті аліменти на доньку.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом при визначенні розміру аліментів має враховуватися матеріальне становище платника аліментів, однак всупереч вимогам даної статті ретельно досліджено матеріальний стан стягувача та зазначено, що він надає матеріальну допомогу повнолітній доньці від першого шлюбу.

При цьому ОСОБА_2 не надала суду першої інстанції, як і не надала суду апеляційної інстанції докази, які б свідчили про те, що вона не може надавати допомогу сину в такому розмірі, оскільки аліменти стягуються саме на дитину.

Апеляційна скарга містить посилання на те, що суд не звернув уваги на письмові заперечення відповідача.

Аналізуючи надані відповідачем заперечення, колегія суддів встановила, що вони також не містять жодних даних щодо матеріального стану останньої, які б давали суду підстави відмовити ОСОБА_3 в задоволені вимог про стягнення аліментів або визначення меншого розміру чим заявлено в позові.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що відповідач проживає в місті Тернополі у власній квартир, а він з сином в місті Києві винаймають квартиру, оскільки зареєстровані за місцем його служби, перебувають на квартирному обліку і житла не мають. Він сплачує аліменти на доньку ОСОБА_5 в розмірі, що становить близько 2 000 грн щомісячно.

Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували доводи позивача.

Отже, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували її доводи, як те передбачено статтями 58-59 ЦПК України.

Наведене свідчить про те, що суд належним чином дослідив надані докази, дав їм належну правову оцінку і в суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх переоцінки за доводами апеляційної скарги.

Крім того, в силу закону ОСОБА_2 не позбавлена можливості за наявності відповідних обставин і доказів порушувати питання про зміну розміру стягнутих аліментів.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: