Справа № 202/1380/15-ц
Провадження №2/0202/2097/2015
12 травня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.
при секретарі Фісун К.П.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті ради про надання дозволу на виїзд за кордон України дитини без згоди та супроводу батька,-
Позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача, третя особа Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті ради про надання дозволу на виїзд за кордон України дитини без згоди та супроводу батька. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29.04.2006 року. Шлюб розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу вона разом з сином проживають окремо від відповідача. Її колишній чоловік після розірвання шлюбу участі у вихованні дитини не приймає, доля сина його не цікавить. Жодних контактів з сином не підтримує та від спілкування з ним відмовився. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Її син хворіє на бронхіальну астму, хронічний тонзиліт та алергічний риніт та потребує оздоровлення щонайменше 2 рази на рік. Ефективне лікування астми, хронічних бронхітів, алергій активно та з позитивними результатами практикується в Болгарії та Криму. В Криму її мати має у власності - квартиру в п.м.т. Масандра м. Ялта. Однак здійснити поїздку для оздоровлення сина не можливо, оскільки на кожну таку поїздку вона повинна отримувати нотаріально завірену згоду батька - відповідача. Отримати дозвіл вона не може, так як багато років його не бачила, не спілкувалася з ним та не має ніяких відомостей щодо місцезнаходження відповідача. За таких обставин, вона вимушена звернутися з цією позовною заявою до суду, та вважає за можливе просити суд надати постійний дозвіл на виїзд дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України до досягнення ним повноліття, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2 - у супроводі матері - ОСОБА_1 чи інших осіб, уповноважених матір'ю дитини, судові витрати покласти на відповідача.
В судовому засіданні позивачка підтримала позовну заяву та просила суд позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час і місце судового засідання повідомлявся відповідно до п.9 ст. 74 ЦПК України. Публікація в газеті Вісті Придніпров'я від 07.05.2015 року №35-36 (1630-1631).
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті ради в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом установлено, що 29.04.2006 року в Жовтневому ВРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис 290 був зареєстрований шлюб між сторонами. В шлюбі народив син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Прізвище позивачки змінено на ОСОБА_1 ( а.с.8-9).
Як показала в судовому засіданні позивачка, вихованням дитини займається позивачка сама, місце проживання відповідача не відоме. Син хворіє на бронхіальну астму, хронічний тонзиліт та алергічний риніт та потребує оздоровлення щонайменше 2 рази на рік, що підтверджується довідкою Комунального закладу «Центр первинної медичко-санітарної допомоги №9» від 18.11.2014 року ( а.с.14).
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч. 2 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно ч.2 ст.4 Закону України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», п.п.4,5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 року за №57 зі змінами внесеними Постановою КМУ №724 від 25 серпня 2010 року, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.
Таким чином, чинним законодавством передбачено вирішення судом питання про дозвіл на виїзд (одноразовий) неповнолітнього за відсутності згоди одного з батьків, а не на неодноразові виїзди невідомо до якої країни та на який період.
А резолютивна частина позовної заяви ОСОБА_1 містить позовні вимоги про надання постійного дозволу неповнолітньому ОСОБА_3 на виїзд за межі України.
В судовому засіданні позивачка вказала, що дозвіл їй необхідній для вивозу дитини в АРК для лікування у моря, де її матір має у власності квартиру. Але АРК є територією України, на якій діють закони України, а тому такого дозволу не потрібно.
Позивачкою в порушення вимог ст. ст. 10,11,60 ЦПК України не вказано певної країни, до якої слід надати дозвіл на її виїзд, не зазначено період перебування дитини за кордоном на відпочинку.
Таким чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і не підлягають задоволенню.
У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 150,153,155 СК України , ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п. 18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового вилучення та затримання», ст. ст. 11,15, 30, 61, 169, 212-215,224-226 ЦПК України, суд -
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.П. Слюсар