Справа № 297/2272/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого Ільтьо І. І.,

при секретарі Куні О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Великобийганської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в Берегівський районний суд з позовом до виконавчого комітету Великобийганської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно шляхом спадкування за законом. Позов мотивований тим, що після смерті її дядька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відкрилась спадщина, до якої належить житловий будинок АДРЕСА_1. Вказаний будинок зареєстрований на ОСОБА_2 згідно даних господарської книги села. На випадок смерті останній заповіту не залишив. Являючись спадкоємицею відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України, позивачка звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за померлим ОСОБА_2, однак їй було відмолено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я спадкодавця ОСОБА_2

Рішення суду необхідно позивачу для реєстрації права власності на житловий будинок, оскільки їй було відмовлено в цьому з тих підстав, що дане будинковолодіння належним чином не зареєстровано.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву в якій просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача виконавчого комітету Великобийганської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без їх участі та не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України).

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 392, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 8, 10, 11, 57-60, 61, 64, 174 , 197 ч. 2, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в цілому на садибний (індивідуальний) житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, загальною площею 102, 7 кв. м., у тому числі 55, 4 кв. м. житлової площі та 47, 3 кв. м. допоміжної площі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ільтьо І. І.