АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/7219/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2316/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі :головуючого судді Карпусь С.А.,

суддів: Баса О.Г., Федорової Н.О.,

при секретарі Кошельнику В.М.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

адвоката ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення пені за час прострочення сплати аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення пені за час прострочення сплати аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12 листопада 2012 року з ОСОБА_4 стягуються аліменти на її користь на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500 грн. щомісячно із доходу відповідача, починаючи з 05.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте ОСОБА_4 постійно ухиляється від виконання рішення суду, у звязку з чим станом на 24.03.2015 року виникла заборгованість за аліментами в сумі 32 750 грн. 52 коп.. Тому з підстав, передбачених ст. 196 СК України, просила стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 за період з листопада 2012 року по квітень 2015 року в розмірі 116 082 грн. 96 коп. та судові витрати.

Під час розгляду справи ОСОБА_1, посилаючись на збільшення строку прострочення сплати аліментів та часткову сплату заборгованості відповідачем, неодноразово збільшувала позовні вимоги та остаточно просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 158 259

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Провадження 22-ц/792/2316/15

Доповідач Карпусь С.А. Категорія № 48

грн. 82 коп. за період з 1 листопада 2012 року по 1 квітня 2015 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з жовтня 2012 року по 01 лютого 2015 року в розмірі 9024 грн. 66 коп. та судові витрати в сумі 79 грн. 10 коп., а всього 9103 грн. 76 коп.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, просить його в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема положень ч. 1 ст. 196 СК України, ч. 2 ст. 360'7 ЦПК України, ст. 8 Конституції України. Приймаючи за основу при вирішенні питання щодо стягнення пені правову позицію, викладену Верховним Судом України в постанові від 01.07.2015 року №6-94цс15, суд прийшов до помилкового висновку, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів підлягає нарахуванню (стягненню) лише в межах одного місяця. В силу положень ч.2 ст. 360'7 ЦПК, суд мав право відступити від вказаної правової позиції одночасно навівши у рішенні відповідні мотиви щодо безпідставного обмеження прав особи та її суперечності положенням Закону України та Конституції України, які мають вищу юридичну силу. Обмеживши сплату неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів лише в межах одного місяця, суд фактично порушив права стягувача аліментів на їх вчасне отримання та законне стимулювання відповідача їх сплачувати. На її думку, суд повинен був застосувати ст. 196 СК України без врахування правової позиції Верховного Суду України в постанові від 01.07.2015 року №6-94цс15. Крім того, скасувавши будь-які важелі впливу на недобросовісного платника аліментів, суд фактично порушив права дитини, аліменти на утримання якої не сплачувались протягом тривалого часу, а внаслідок інфляційних процесів в державі фактично знецінені на сьогоднішній день.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в порядку ч.5 ст. 76 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 в розмірі 1500 грн. щомісячно із доходу відповідача до досягнення нею повноліття, починаючи з 05 жовтня 2012 року.

17 січня 2013 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження по виконанню виданого позивачці виконавчого листа від 12.11.2012 року. Відповідач знав про свій обовязок сплачувати аліменти, проте неналежне виконував ці обовязки, у звязку з утворилась заборгованість.

Згідно довідки-розрахунку Першого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 26 березня 2015 року №11100/03-2715 заборгованість за аліментами ОСОБА_4 на дочку ОСОБА_5 за період з жовтня 2012 року по лютий 2015 року становила 32750, 25 грн.. Цих обставин відповідач не заперечував.

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.1 та ч.2 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються та виплачуються щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилась виплата аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка(пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) за порушення аліментних зобовязань визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме таких висновків дійшов суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги про нарахування пені з жовтня 2012 року по лютий 2015 року.

Крім того, в силу вимог ст. 20 СК України позовна давність до вимог щодо стягнення неустойки не застосовується у звязку з чим суд обгрунтовано відхилив доводи відповідача щодо застосування позовної давності до даних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог статті 196 СК України та правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року №6-94цс15, яка згідно зі ст. 360'7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Таку правову позицію Верховний Суд підтвердив в постанові від 25 листопада 2015 року № 6-2022цс15.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції мав право відступити від правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року №6-94цс15, та безпідставно цим правом не скористався, не заслуговують уваги.

Відповідно до вимог ст. 38 ЗУ від 07.07.2010 року, №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд України є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції України, який забезпечує єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. До його компетенції відноситься в тому числі й забезпечення однакового застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

В силу частини пятої ст. 360'4 ЦПК України у постанові Верховного Суду України, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, що була неоднаково застосована.

Верховний Суд України змінив правову позицію щодо застосування судами ст. 196 СК України. При цьому в постанові від 1 липня 2015 року (справа № 6-94 цс 15) зазначив, що вирішуючи питання щодо усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, судова палата у цивільних справах ВС України відступає від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, викладеної у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-81цс13) та 1 жовтня 2014 року (справа № 6-149цс14).

Абзацом 2 ч.1 ст. 360'7 ЦПК України надано право суду, який розглядає справу відступити від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України, але обовязком суду є врахування таких висновків Верховного Суду щодо застосування норми права.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги, в тому числі й посилання на порушення майнових прав дитини, оскільки судом розглянутий спір на підставі ст. 196 СК України та наданих сторонами доказів.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь