Номер провадження: 22-ц/785/1606/15
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Доценко Л.І., Кварталової А.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_4, Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зняття арешту із заставленого майна, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2014 року,

встановила:

У квітні 2014 р. публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, якому просило зняти арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, а саме - однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Банк в позові посилався на те, що у листопаді 2006 р. між АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Дельта Банк") та ОСОБА_4 було укладено договір щодо надання споживчого кредиту № 0 (далі - Кредитний договір) про надання кредиту в сумі - 60 000 доларів США, на строк - до 08.11.27 р.. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідно до умов укладеного між позикодавцем та позичальником договору іпотеки від 08.11.06 р., ОСОБА_4 передав в іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (далі - Квартира). Обтяження нерухомого майна було у встановленому порядку зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

Між Банком та ОСОБА_4 досягнуто домовленості про продаж квартири. Під час здійснення підготовчих до продажу дій Банку стало відомо, що 22.11.10 р. державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій про стягнення з ОСОБА_4 на користь іншого кредитодавця боргу було накладено арешт на квартиру. Банк вважає, що накладення арешту державним виконавцем порушує його права, оскільки у нього існує пріоритет щодо задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, оскільки іпотечне обтяження на квартиру було зареєстровано в державному реєстрі раніше ніж накладено арешт державним виконавцем.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.09.14 р. в задоволенні вищезазначеного позову Банку відмовлено (а. с. 96 - 98).

Банк в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Папірович О.І., представник Банку, в судовому засіданні підтримала доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_4 письмових заперечень на скаргу не надав. В судовому засіданні вважав, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Підтвердив фактичні обставини щодо передачі квартири в іпотеку та стягнення з нього боргу на користь іншого кредитора.

Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - ВДВС) письмових заперечень на скаргу не надав. Кіптіков І.О., представник ВДВС, в судовому засіданні вважав необхідним апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилався на те, що зняття арешту порушить права відділу. Надав суду витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, копії виконавчих листів, постанови АА № 168452 від 22.11.10 р. про накладення арешту на квартиру та постанов № В-10/56, № В-10/57 від 21.09.12 р. про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам законодавства рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи заочне рішення про відмову в задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів накладення арешту на квартиру, правовстановлюючі документи на яку відсутні. Не залучено до участі у справі в якості відповідача або третьої особи ПАТ "УкрСиббанк" (а. с. 96 - 98).

Колегія суддів, вважає, що погодитися з цими висновками суду не можна. Вказаних висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням вищевказаних норм процесуального права та норм матеріального права.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

08.11.06 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 про надання кредиту в сумі - 60 000 доларів США, на строк - до 08.11.27 р. (а. с. 6 - 23).

08.11.06 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 було укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір (а. с. 24 - 28). Предметом іпотеки є належна на праві власності ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_1 (п. 1.1). Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань Іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08.11.06 р. (п. 1.2). Заборону на відчуження предмета іпотеки було зареєстровано у відповідному реєстрі 08.11.06 р. (а. с. 28, 131).

08.12.11 р. між публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк", правонаступником акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк", та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зокрема, за вищевказаним споживчим кредитом, укладеним з ОСОБА_4. (а. с. 31 - 33).

22.11.10 р. під час здійснення виконавчих дій щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" суми боргу Васильєв Ю.Ю., державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, виніс постанову про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 141). Заборону на відчуження предмета іпотеки було зареєстровано у відповідному реєстрі 22.11.10 р. (а. с. 132).

Між сторонами виникли правовідносини щодо зняття арешту на заставлене майно, накладеного державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій.

Статтями 3, 4, 5, 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, зокрема на квартиру, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

За правилами, передбаченими ч. 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

За вищевказаних встановлених обставин, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права є обгрунтованими. Накладення державним виконавцем арешту на квартиру у 2010 р. порушує право Банку на іпотечне майно. А тому воно підлягає захисту. Вимоги Банку про зняття накладеного державним виконавцем арешту на предмет іпотеки підлягають задоволенню, оскільки державна реєстрація іпотеки відбулася раніше.

Заперечення представника відділу державної виконавчої служби щодо порушення прав відділу у випадку зняття арешту, оскільки це призведе до неможливості стягнення виконавчого збору, колегія суддів не приймає тому, що вони не засновані на законі.

Колегія суддів не може погодитися з посиланням суду на відсутність постанови про накладення арешту на квартиру та правовстановлюючих документів на квартиру. Відомості про належність квартири ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08.11.06 р., зареєстрованого в реєстрі правочинів 08.11.06 р. номкер правочину - 1700577, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 3136742 містяться у нотаріально посвідченому іпотечному договорі (а. с. 24). Банк не є стороною виконавчого провадження, тому державний виконавець не направляв йому копію постанови про накладення арешту. ВДВС у судові засідання свого представника не направив. У порушення вимог ст. 10 ЦПК України, суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не перевірив обгрунтування позову.

Порушення судом вищезазначених норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи щодо відмови в задоволенні позову. Тому, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про задоволення позову Банку, яким зняти арешт та заборону на відчуження з однокімнатної квартири № 77, загальною площею - 34,5 кв. м., житловою площею - 17,4 кв. м., яка знаходиться в будинку АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платник податків - НОМЕР_1), накладений постановою державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АА № 168452 від 22.11.2010 р..

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є порушення норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2014 року - скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_4, Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зняття арешту із заставленого майна - задовольнити.

Зняти арешт та заборону на відчуження з однокімнатної квартири № 77, загальною площею - 34,5 кв. м., житловою площею - 17,4 кв. м., яка знаходиться в будинку АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платник податків - НОМЕР_1), накладений постановою державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АА № 168452 від 22.11.2010 р..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. І. Доценко

А. М. Кварталова