Справа №583/1584/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Ільченко В. М.
Номер провадження 22-ц/788/1654/15 Суддя-доповідач - Собина О. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Охтирської міської ради, ОСОБА_4, третя особа: управління Держземагенства в Охтирському районі Сумської області

про скасування рішення та визнання державного акту на землю недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 квітня 2014 року позивач звернувся до місцевого суду із позовом і свої вимоги мотивував тим, що відповідно до договору дарування, посвідченого 12.09.2013 року, він являється власником квартири АДРЕСА_1. Власником квартири № 1 в зазначеному будинку є ОСОБА_4 Попередній власник квартири № 2 - батько позивача, у серпні 2013 року звертався до Охтирської міської ради з заявою про приватизацію земельної ділянки за зазначеною адресою, та збираючи необхідні документи, отримав довідку КП «Охтирське МБТІ» № 250 від 06.08.2013 року, згідно якої ідеальна частка квартири № 2 складає 1/2 частину. Однак, йому стало відомо, що відповідно до рішень Охтирської міської ради від 30.12.1993 року № 611, від 05.07.2005 року, свідоцтва про спадщину від 05.02.1998 року ОСОБА_4 передана у спільну часткову власність земельна ділянка площею 0,064 га та виданий державний акт про право власності на земельну ділянку. Загальна площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 складає 0,1 га. Позивач вважає, що таким чином порушується його право на приватизацію частини земельної ділянки відповідно до ідеальної частки у власності на будинок, яка складає 1/2 частину, про що він дізнався з відповіді управління Держземагенства 22.04.2014 року, в зв'язку з чим порушує питання про поновлення терміну для звернення до суду; визнання незаконним та скасування рішення Охтирської міської ради від 05.07.2005 року про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0,064 га по АДРЕСА_1; визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю площею 0,0640 га по АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_4

Дана справа розглядалась судами неодноразово і останнім рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено за їх безпідставністю.

Позивач не погодився із даним рішенням, оскільки вважав, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вважає, що він є співвласником житлового будинку і його частка у даному будинку складає 48/100, тому саме таку частину земельної ділянки він і має право приватизувати. Здійснення відповідачкою добудов та прибудов не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, заперечення представників відповідачів, які заперечують проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного:

У відповідності до приписів ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що частка земельної ділянки виділена у власність відповідачці відповідає її частці у праві спільної часткової власності на будинок, позивач не надав доказів на підтвердження того, що станом на 2004 рік ідеальні частки у будинку були іншими, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Охтирської міської Ради депутатів трудящих від 20 січня 1958 року була виділена Охтирській ТЕС земельна ділянка під забудову житлового 2-квартирного житлового будинку методом народного будівництва по АДРЕСА_1 розміром 1100 кв.м. (т.2 а.с.97 зв.). Відповідно до акту від 14 лютого 1958 року зазначена земельна ділянка була виділена в натурі та передана в користування Охтирській ТЕС (т.2 а.с.98).

Після завершення будівництва цього житлового будинку та прийняття його в експлуатацію рішенням виконкому Охтирської міської Ради депутатів трудящих від 16 лютого 1959 року № 4 право власності на зазначене домоволодіння було визнане за Охтирською міською електростанцією (т.2 а.с.97).

Вподальшому, рішенням виконкому Охтирської міської ради від 28 червня 1965 року вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями був переданий на праві державної власності будинкоуправлінню Охтирського міського комунального господарства (т.2 а.с.108).

Також сторонами визнається, що квартира № 1 була виділена в користування сім'ї ОСОБА_5, а квартира № 2 була виділена в користування сім'ї ОСОБА_6 Земельна ділянка, в порядку передбаченому законом, наймачам квартир в користування не передавалась, але вони спільно її використовували і сторони не оспорюють, що з 80-х років в дворі будинку частково побудований паркан і користування земельними ділянками відбувалося з урахуванням цього паркану, хоча фактично площа, яка перебувала в користуванні мешканців квартири № 1 та № 2 не визначалася.

Крім того, з матеріалів інвентарної справи на будинок вбачається, що побудований будинок складався із двох двокімнатних квартир, але в 1983 році до квартири № 1 були здійснені добудови та перепланування і вона стала 3-кімнатною квартирою (т.2 а.с.99 зв., 100).

На підставі договору купівлі-продажу від 14 серпня 1990 року наймач квартири АДРЕСА_1 набув право власності на дану 3-кімнатну квартиру житловою площею 38,1 кв.м. та загальною площею 53,8 кв.м. (т.2 а.с.101).

Рішенням виконкому Охтирської міськради № 611 від 30.12.1993 року, відповідно до Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року № 15-92 ОСОБА_5 була передана у приватну власність земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 550 м2 з зазначенням, що площі земельних ділянок будуть уточнені при видачі актів на право приватної власності на землю (т.1 а.с.45). За життя ОСОБА_5 державний акт на право приватної власності на землю не отримував.

Після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, його дружина ОСОБА_4 в порядку спадкування набула право власності на 3-кімнатну квартиру, жил. площею 38,1 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 та передану у власність ОСОБА_5 частину земельної ділянки площею 550 кв.м., державний акт на яку на той час ще не був виготовлений (т.1 а.с.46).

19.05.2004 року ОСОБА_4 звернулася із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою. При цьому, станом на 13.12.2004 року, Охтирським МБТІ було здійснено розрахунок вартості квартири № 1, яка склала 16666 грн., виходячи з чого зазначено ідеальну частку 64/100 частини. З врахуванням зазначеної довідки, після виготовлення технічної документації, рішенням Охтирської міської ради 28 сесії 4 скликання від 05.07.2005 року затверджено технічну документацію та внесено уточнення в розміри площ земельних ділянок, зокрема, ОСОБА_4 було передано 0,0640 га по АДРЕСА_1.

Також, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наймач квартири АДРЕСА_1 загальною площею 44,3 кв.м. ОСОБА_6 набув на неї право власності в порядку приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, посвідченого виконкомом Охтирської міськради 18.08.2000 року (т.2 а.с.102).

Після його смерті, в порядку спадкування за законом право власності на зазначену квартиру набув його син ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим держнотаріусом Охтирської міської держнотконтори 16.08.2004 року. Спадкове майно оцінене в 9506 грн. відповідно до розрахунку вартості квартири, здійсненого Охтирським МБТ 23.07.2004 року.

Відповідно до договору дарування, посвідченого Охтирською міською держнотконторою 10.12.2004 року, реєстровий 1-1224, ОСОБА_8 подарував ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 44,2 м2, житловою - 28,5 м2, до якої належить 1/2 ч. сараю «Б», погріб «Г», вбиральня «Д», огорожа 3, 1/2 ч. колодязя, вартістю 9506 грн.

Вподальшому, ОСОБА_9 подарував, належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 своєму синові - позивачу у справі ОСОБА_3, що підтверджується договором дарування квартири від 12 вересня 2013 року (т.1 а.с.7-8).

Земельна ділянка, якою використовувались попередні власники квартири АДРЕСА_4 як і позивач у справі ОСОБА_3, в порядку приватизації нікому у власність не передавалась.

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України "Про приватизацію земельних ділянок" від 26 грудня 1992 року було зобов'язано сільські, селищні, міські Ради народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

Рішенням виконкому Охтирської міськради № 611 від 30.12.1993 року, відповідно до Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року № 15-92 ОСОБА_5 була передана у приватну власність земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 550 м2 під індивідуальне житлове будівництво. В той же час в матеріалах справі відсутні і відповідачами не надані докази на підтвердження того, що даній особі будь-коли в порядку передбаченому ст.ст.17, 19, 67 Земельного кодексу УРСР (1990 року) органами місцевого самоврядування виділялась в користування зазначена земельна ділянка, оскільки земельна ділянка, на частину якої він претендував, рішенням виконкому Охтирської міської Ради депутатів трудящих від 20 січня 1958 року була виділена не йому, а Охтирській ТЕС під забудову житлового 2-квартирного будинку.

Таким чином, рішення виконкому Охтирської міськради № 611 від 30.12.1993 року в частині передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 550 кв.м. суперечить діючому на той час Земельному Кодексу УРСР (1990 року). В той же час це рішення діє і ніким не оскаржене і тому, колегія суддів вважає встановленим факт набуття ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 площею 550 кв.м.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.120 ЗК України (2001 року) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Виходячи з вищезазначеного, оскільки земельну ділянку власником якої був ОСОБА_5 зазначеною площею (550 кв.м.) успадкувала дружина померлого - ОСОБА_4, що підтверджуться копією Свідоцтва про право власності в порядку спадкування, а тому рішення Охтирської міської ради № 577 від 05.07.2005 року, яким уточнений розмір земельної ділянки переданої у приватну власність ОСОБА_4 із зазначенням, що дана земельна ділянка є площею 640 кв.м. є незаконним.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання представників відповідачів та 3-х осіб на те, що спадкодавцю ОСОБА_5 повинна була належати земельна ділянка у тій частці, яка відповідала його частці у спільній сумісній власності на будинок розмір, якої визначений працівниками БТІ (64/100).

При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.42 Земельного Кодексу УРСР (1990 року) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом.

В той же час, як вбачається з правовстановлюючих документів, підтверджуючих право власності попередніх власників квартир №1 та №2 будинку по АДРЕСА_1 на зазначене нерухоме майно, вони ніколи не були співвласниками житлового будинку розташованого за цією адресою, а вони були лише власниками окремих квартир, а тому вищезазначена норма права до даних правовідносин застосовуванню не підлягає.

Визначення працівниками БТІ в різні часи часток в домоволодінні не є підставою для визнання сторін співвласниками домоволодіння та визначення їх права власності або користування земельною ділянкою відповідно до часток у домоволодінні.

Крім того, відповідно до п.1.12. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації та зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Держкомзему від 04.05.1999 року № 43 (в редакції, яка діяла на час видачі ОСОБА_4 Державного акту на право власності на земельну ділянку) складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

В той же час, як вбачається з технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_4, до складання державного акта на право власності на земельну ділянку перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки площею 0,0640 га та закріплення їх довгостроковими межовими знаками не здійснювалось, оскільки, як вбачається із абрису земельної ділянки, кадастрового плану земельної ділянки та плану меж земельної ділянки, зазначеної на Державному акті площа земельної ділянки складає загалом 0,1 га, а не 0,0640 га право власності на яку закріплено за відповідачкою ОСОБА_4 (т.1 а.с.49, 52, 53,55).

Згідно ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, який порушує права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже, яка сам державний акт, так і рішення про передачу відповідачці земельної ділянки є незаконними та підлягають скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, ч. 2 ст. 308, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати рішення Охтирської міської ради від 05.07.2005 року про затвердження технічної документації із землеустрою про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0640 га. в межах згідно з планом по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 29.07.2005 р. за яким ОСОБА_4 набула у власність земельну ділянку площею 0,0640 га. в межах згідно з планом по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -