Провадження № 4-с- 92/15
В справі № 760/7907/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої - судді - Шереметьєвої Л.А.

при секретарі - Носачову А.К.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Солом»янського РУЮ у м. Києві Бурлаки Руслана Володимировича, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду зі скаргою і просить визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Солом»янського РУЮ у м. Києві Бурлаки Руслана Володимировича у виконавчому провадженні ВП № 46330485 від 04.02.2015 року про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Посилається в скарзі на те, що 04.02.2015 року старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Солом»янського РУЮ у м. Києві Бурлакою Р.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості в розмірі 6034, 29гр.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред»явлені до виконання протягом одного року, тобто з 22.10.2013 року до 22.10.2014 року.

Постановою від 29.08.2014 року державний виконавець відділу ДВС Солом»янського РУЮ у м. Києві Гресь Т.О., на виконанні якої перебував даний виконавчий лист, встановила новий строк для пред»явлення виконавчого листа до виконання до 29.08.2015 року, що є порушенням закону, так як судом строк його пред»явлення до виконання не продовжувався.

Крім того, за рішенням суду сума боргу в розмірі 6034, 29 гр. стягнута солідарно з нього та двох інших відповідачів за рішенням суду, а державний виконавець постановив про стягнення цієї суми з нього одного, що також є порушенням ч.2 ст.18 Закону.

У постанові державного виконавця стягувачем зазначено Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації,але вказана адреса іншого підприємства - Центру обслуговування споживачів №2, яке не є юридичною особою і не приймало участі в розгляді справи судом.

В порушення вимог закону в постанові не відображено підстав для відкриття виконавчого провадження втретє.

Виходячи з цього, просить задовольнити скаргу.

Державний виконавець Бурлака Р.В. в судовому засіданні проти скарги заперечував.

Посилався на те, що його дії в виконавчому провадженні відповідають вимогам Закону України « Про виконавче провадження», як і форма самого виконавчого документа.

Крім того, постановою державного виконавця від 29.08.2014 року виконавчий документ був повернутий стягувачу і даною постановою був встановлений строк для його повторного пред»явлення до виконання до 29.08.2015 року.

Виконавче провадження ним було відкрито в межах встановлених законом строків, а тому просить у задоволенні скарги відмовити.

Зацікавлена особа ОСОБА_3.в судовому засіданні скаргу підтримала.

Інші зацікавлені особи в судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставили, а тому суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Солом»янського РУЮ у м. Києві Гресь Т.М. від 31.01.2014 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-2978/13, виданого Солом»янським районним судом м. Києва 17.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації 6034, 29 гр. заборгованості.

Постановою від 29.08.2014 року виконавчий документ був повернутий стягувачу в зв»язку з тим, що вжитими державним виконавцем заходами звернути стягнення на доходи або інше майно з метою виконання рішення суду не виявилося можливим.

В пункті 2 резолютивної частини постанови державним виконавцем було зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред»явлений до виконання до 29.08.2015 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, в тому числі, у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Саме з цих підстав постановою державного виконавця від 29.08.2014 року виконавчий документ було повернуто стягувачу.

Згідно з ч.5 ст.47 даного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред»явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до п.2 ч.ч.1,2 ст.22 Закону виконавчі документи по виконанню судових рішень можуть бути пред»явлені до виконання протягом року.

Таким чином, строки, приведені в постанові державного виконавця про повернення виконавчого документа від 29.08.2014 року, в частині строку повторного його пред»явлення до виконання до 29.08.2015 року відповідають вимогам закону.

Відповідно до п.п. 2 та 3 п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги до виконавчого документа є єдиними і визначені статтею 18 Закону «Про виконавче провадження».

Перевіряючи додержання строку для пред»явлення виконавчого документа до виконання, суд має враховувати як положення статті 22 Закону про виконавче провадження, так і інші акти законодавства, якими врегульовано це питання.

За таких обставин суд приходить до висновку, що повторне пред»явлення виконавчого листа до виконання та постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.02.2015 року відповідають вимогам закону.

В ч.2 ст.18 Закону « Про виконавче провадження» зазначено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

З постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.02.2015 року вбачається, що вона також відповідає даним вимогам Закону.

Так, з виконавчого листа, виданого судом 17.12.2013 року, вбачається, що його зміст відповідає вимогам, викладеним у ст.18 Закону, в тому числі щодо стягувача.

Відповідно до ст.369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Заявник у судовому засіданні не заперечував, що в порядку даної норми закону він до суду не звертався.

За таких обставин твердження заявника в обґрунтування скарги в цій частині не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня

надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про

відкриття виконавчого провадження.

Підстави для відмови в відкритті виконавчого провадження зазначені в ст.26 Закону.

Враховуючи, що такі підстави у державного виконавця при винесенні постанови 04.02.2015 року були відсутні, суд не приймає до уваги твердження заявника і в цій частині.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону державний виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого

провадження і їхні клопотання.

В ч.ч.6, 7 ст.12 Закону зазначено, що боржник зобов»язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Крім того, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов»язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Оскаржуючи дії державного виконавця, заявник у судовому засіданні не заперечував ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та наявність такої заборгованості.

При цьому не довів суду,що постановою про відкриття виконавчого провадження були порушені його права чи свободи при виконанні рішення суду і яким чином вони могли бути порушені.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Суд при цьому враховує, що згідно з ч.ч.1,2 ст.14 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування,підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З врахуванням цих обставин суд приходить до висновку, що державний виконавець при відкритті виконавчого провадження діяв у межах, наданих йому Законом України» Про виконавче провадження» повноважень,з врахуванням рівності учасників виконавчого провадження, вчинення цих дій, з точки зору ст.25 Закону, є його обов»язком, порушень парв заявника при цьому ним допущено не було, а тому правові підстави для їх захисту відсутні.

Керуючись ст.ст. 1, ч.ч.1,2 ст.11, ч.ч.5,6 ст.12, 18, ч.ч.1,2 ст.22, 25, ч.ч.1,5 ст.47, Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, ст.ст. ч.ч.1,2 ст.14, 383, 369, ч.2 ст.387 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Солом»янського РУЮ у м. Києві Бурлаки Руслана Володимировича відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання

копії ухвали.

Суддя: