АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/2028/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - КолесникО.М.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, -

встановила:

Позивач ОСОБА_2 17 листопада 2014 року звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, просив застосувати наслідки недійсності правочину до відносин, що виникли між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» по кредитних картках.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року позовну заяву повернуто позивачу для подачі до належного суду.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Посилався на те, що суд безпідставно проводив перевірку його зареєстрованого місця проживання, оскільки норма ч. 3 ст. 122 ЦПК України застосовується лише, якщо відповідачем є фізична особа, проте у даному випадку відповідачем є юридична особа - банк.

Крім того, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції у серпні 2014 року позивач разом з сім'єю переїхав мешкати до м. Києва, за адресою АДРЕСА_1. Зазначена адреса є місцем перебування позивача.

13.11.2014 року, коли він повертався із м. Донецька, на підконтрольному терористам блокпосту невідомі особи відібрали у нього документи, серед яких був паспорт громадянина України. З цього приводу він звертався до Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві, що підтверджується довідкою слідчого від 02.12.2014 року.

В судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у його відсутності згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач ОСОБА_2 просив застосувати наслідки недійсності правочину до відносин, що виникли між ним та відповідачем по кредитних картках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та вказував, що даний позов пред'являється відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України - за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

Повертаючи позовну заяву, суд виходив з того, що при зверненні позивача з даним позовом, він посилався на правила підсудності, які застосовуються до категорії справ щодо захисту прав споживачів. Проте, відповідно до довідки відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві від 26.11.2014 року позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в м. Києві зареєстрованим не значиться.

Крім того, відповідно до наданих позивачем матеріалів ( копії паспорту), останнє місце реєстрації позивача - АДРЕСА_2, а місцезнаходження відповідача - м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, тому дана справа Дарницькому районному суду м. Києва не підсудна.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується і вважає його законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Разом з тим, з доданих до матеріалів позовної заяви документів не вбачається, що місце проживання або перебування ОСОБА_2 зареєстроване на території Дарницького району м. Києва, у зв'язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано направив запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві з метою перевірити інформацію про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за вказаною ним у позовній заяві за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому зі змісту позовної заяви та доданих документів не вбачається, що позовна заява подається за адресою місця перебування чи тимчасового проживання позивача.

На вказаний запит Адресно-довідковим підрозділом ГУ ДМС України в м. Києві надана відповідь, що ОСОБА_2 по м. Києву та Київській області зареєстрованим не значиться.

Доводи апелянта про те, що закон ( ч. 5 ст. 110 ЦПК України) не вимагає, щоб місце перебування споживача було зареєстроване, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за змістом вказаної норми позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання або перебування споживача.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ст. 6 зазначеного Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Таким чином, норма ч. 5 ст. 110 ЦПК України передбачає право позивача звернутися до суду за своїм місцем проживання чи перебування, якщо воно зареєстроване у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на ч. 5 ст. 110 ЦПК України, зазначав, що у зв'язку з проведенням антитерористичної операції він переїхав проживати до м. Києва, за адресою АДРЕСА_1. Крім того, на підконтрольному терористам блокпосту в м. Донецьку невідомі особи відібрали у нього паспорт громадянина України. З цього приводу він звертався до Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві, що підтверджується довідкою слідчого від 02 грудня 2014 року.

Однак, зазначені доводи не можуть бути підставою для скасування законної і обґрунтованої ухвали від 28 листопада 2014 року про повернення позовної заяви ОСОБА_2, оскільки про зазначені обставини позивач у позовній заяві не вказував та документи, що підтверджують викладені в апеляційній скарзі обставини, були додані позивачем до апеляційної скарги, а не були подані до Дарницького районного суду м. Києва разом з позовною заявою і не були предметом розгляду при постановленні оскаржуваної ухвали та вирішення питання щодо відкриття провадження.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року затверджено «Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції», відповідно до п. 2 якого прийняття заяв та видача довідок про взяття на облік можуть здійснюватися в місцях проживання осіб, які переміщуються, працівниками житлово-експлуатаційних організацій або уповноваженими особами, визначеними виконавчими органами сільських і селищних рад, за погодженням з уповноваженим органом.

Відповідно до п. 4 вказаного Порядку , у разі втрати або викрадення документів, що посвідчують особу, особа, яка переміщується, повідомляє про це територіальним підрозділам ДМС за місцем перебування, які в одноденний строк видають тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України, іноземця або особу без громадянства.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на правильність постановленої ухвали не впливають.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала постановлена з дотримання норм діючого законодавства, висновки суду відповідають матеріалам справи, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: