Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Гасанбеков С.С. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 335/3963/14
25 серпня 2015 року Справа № 22ц/778/4867/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Коваленко А.І., Боєва В.В.

секретар - Бурак А.В.

при участі: прокурора - адвоката -

__________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03.07.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту та поділ спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебували в шлюбі, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом (який неодноразово уточнювала) до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного сумісного майна, посилаючись на те, що з січня 2004 року по квітень 2013 року вона проживала спільно з відповідачем, без реєстрації шлюбу. За цей час за спільні кошти вони нажили майно: нежитлову будівлю - гараж на 20 автомашин та нежитлову будівлю - гараж на 2 автомашини по АДРЕСА_1, автомобіль УАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1. Після припинення стосунків між ними немає згоди про поділ речей. Просила встановити факт проживання сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу, а набуте майно визнати спільною власністю чоловіка та жінки які не перебували у шлюбі та поділити його у рівних частках.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03.07.2015 року позов задоволено лише в частині встановлення юридичного факту.

Позивач покликав ухвалити нове рішення стверджуючи на тому, що суд неправильно застосував норми матеріального права та невірно встановив обставини справи щодо статусу спірного майна.

У скарзі представник відповідача прохав скасувати рішення суду першої інстанції в частині встановлення періоду встановленого юридичного факту і ухвалити в цій частині нове рішення, посилаючись на необґрунтованість його висновків і неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а скарга позивача має бути відхилена з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення в апеляційному порядку і ухваленням нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд не обмежений доводами скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст.303 ЦПК).

За нормами ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Із матеріалів справи слідує, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Задовольняючи вимоги частково суд першої інстанції виходив із того, що заявник підтвердив факт проживання сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу, втім, за висновками суду, не найшло підтвердження те, що спірне майно надбано за рахунок спільної праці сторін та за їх сумісні кошти.

Суд наголошує, що ухвалене рішення відповідачем оскажується тільки-но в частині періодів фактичного проживання сторін однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Розглядаючи справу, суд не врахував, що позивач звернувся до суду з заявою про встановлення факту не з метою захисту, виникнення, зміни або припинення її особистих чи майнових прав, а з метою встановлення факту, який підлягає доказуванню при визнанні права власності на нерухоме майно.

Отже, при вирішенні спору про цивільне право, юридичні факти встановлюються при дослідженні обставин заявленого позову в мотивувальній частині без зазначення в резолютивній частині рішення.

Таким чином, на думку колегії суддів, позовні вимоги, в частині встановлення юридичного факту з підстав зазначених в позовній заяві не можуть бути задоволені.

Беручи до уваги наведене, районний суд не правильно вирішив справу в цій частині, а тому скарга підлягає частковому задоволенню.

Щодо скарги позивача.

Обстоюючи свою позицію вимогами ст.60,74 СК заявник покликав суд встановити факт проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу в період із січня 2001 року по 01 квітня 2013 року й, водночас, визнати зазначене майно у позові спільною сумісною власністю подружжя та поділити між ними (Уточнений позов а.с.118).

Згідно з ч.1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Дослідження указаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, а також наявність усталенних відносин.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно зі ст.57,58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

В такому разі, позивач мав надати суду належні та допустимі докази спільного проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства та те, що він брав участь у придбанні спірного майна внаслідок спільної праці сторін та трудової участі.

Однак, доказів про спільне зібрання коштів, розмір внеску кожного у придбанні майна, матеріали справи не містять.

На підтвердження заявлених вимог заявник лише надав ксерокопії: договорів-купівлі продажу нерухомого майна та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.29,77,96).

Втім, запропоновані докази не показують, що заявлені спірні речі були придбані за сумісні кошти.

Таким чином, на думку колегії суддів, позовні вимоги, з підстав зазначених в позовній заяві не можуть бути задоволені.

Беручи до уваги наведене, районний суд не правильно вирішив справу і ухвалив рішення яке не відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.303,307,309,313,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03.07.2015 у цій справі в частині встановлення юридичного факту скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні заявлених позовних вимог про встановлення факту проживання сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу відмовити.

Решту рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 121 грн. 80 коп..

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: