Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1977/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Лях М. М.
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

13.08.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Франко В.А.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

Посилалася на те, що протягом кількох попередніх років систематично надавала відповідачу позики в різних сумах. Відповідач частково повертав позики і позичав знову на розвиток своєї підприємницької діяльності, пов'язаної з сільськогосподарським виробництвом. 28.12.2013 р. сторони звірили свої взаєморозрахунки і вийшло, що в результаті ОСОБА_6 заборгував ОСОБА_5 суму в розмірі гривневого еквіваленту 149 225, 00 доларів США по комерційному курсу продажу на момент звірки.

На підтвердження свого загального боргу в сумі гривневого еквіваленту 149 225, 00 доларів США по комерційному курсу продажу на момент звірки відповідач видав позивачу розписку від 28.12.2013р. із зазначенням загальної суми боргу та уклав з нею письмовий договір позики № 01/01 від 01.01.2014р.

За умовами договору № 01/01 від 01.01.2014р. позивачка ОСОБА_5 передала у власність відповідачу ОСОБА_6 грошові кошти в сумі гривневого еквіваленту 149 225, 00 доларів США по комерційному курсу продажу на момент укладання договору, а відповідач зобов'язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів до 01.08.2014р. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач ОСОБА_6 представив власноруч складену розписку від 28.12.2013 року, яка посвідчує передання позивачем ОСОБА_5 вищезазначеної грошової суми.

В порушення умов чинного законодавства та умов договору позики відповідач своїх зобов'язань за договором позики не виконав, грошові кошти в сумі гривневого еквіваленту 149 225, 00 доларів США по комерційному курсу продажу на момент повернення позивачу до 01.08.2014р. не повернув.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 червня 2015 року позов задоволено повністю. Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1 969 770,00 гривень, що еквівалентно 149225 доларів США, боргу за договором позики, 196 977 гривень, що еквівалентно 14 922,50 доларів США штрафу та 39 395 гривень 40 копійок, що еквівалентно 2984,50 долларів США, річних відсотків за прострочення виконання грошового зобов»язання, а всього 2 206 142 гривні 40 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення через порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує на те, що суд першої інстанції помилково не звернув увагу на відсутність предмету позову, оскільки відсутній факт передання грошей в момент написання розписки та договору займу. Також зазначає, що суд не надав належну правову оцінку посиланням відповідача та позивача на те, що між сторонами існували правовідносини, які випливали зі спільної господарської діяльності, що підтверджувалось відповідними документами, та не з»ясував чи дійсно відповідач отримував від позивача кошти як позику за умови їх повернення за попередні роки та який розмір та строк виконання цих грошових зобов»язань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 червня 2015 року залишенню без змін.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 1 січня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір, згідно з яким позикодавець передав у власність 1 січня 2014 року позикодавцю грошову суму в розмірі 149225 доларів США з кінцевим терміном повернення 1 серпня 2014 року .

28 грудня 2013 року відповідачем ОСОБА_6 була складена розписка про отримання у борг на умовах договору позики від ОСОБА_5 грошової суми в розмірі 149225 доларів США .

Відповідач не виконав умови договору позики щодо повернення грошей.

Пунктами 6.1 та 6.2. договору позики від 1 січня 2014 року, укладеного між сторонами по справі передбачено, що при прострочені повернення позики (її частини) позичальник сплачує штраф в розмірі 10 % від неповернутої суми позики за один календарний місяць, та відсотки в розмірі 24 % річних, виходячи з неповернутої суми за весь строк прострочки. Враховуючи, що на день звернення до суду, сплив календарний місяць з моменту прострочення боргу, ОСОБА_6 має сплатити позивачу: штраф в сумі гривневого еквіваленту 149 225, 00 х 10% = 14 922, 50 доларів США по комерційному курсу продажу на момент повернення; - річні відсотки в сумі гривневого еквіваленту (149225, 00 х 24%) : 12 місяців - 2 984,50 доларів США по комерційному курсу продажу на момент повернення.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що написана 28 грудня 2013 року відповідачем розписка про те, що він взяв в борг у ОСОБА_5 149 225,00 доларів США, та договір позики від 1 січня 2014 року є належним підтвердженням укладення між сторонами договору позики.

Відповідач договір позики з підстав, передбачених ч.1ст.1051 ЦК України, не оспорив, та не довів належними та допустимими доказами ту обставину, що договір позики був укладений ним під впливом насильства.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач порушив умови договору: не повернув позику в обумовлений строк,- та застосував наслідки порушення договору позичальником згідно із ч.1ст.1050 ЦК України та умовами договору позики від 01.01.2014 року.

Судом першої інстанції дійсно були допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, проте висновок суду про доведеність позивачем факту укладання договору позики не ґрунтується на їх показах. З іншої сторони свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 не підтвердили доводи відповідача щодо психологічного тиску на нього з боку позивача під час написання розписки від 28.12.2013 року та договору позики від 01.01.2014 року.

З пояснень позивача у суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_5 не заперечувала, що зазначена у розписці від 28.12.2013 року грошова сума є загальною сумою боргу відповідача як фізичної особи, так і ТОВ «Агрофірма «Еліта Придніпров»я», засновником якого він є. Обставини, за яких була написана розписка та підписаний договір позики свідчить про те, що всі боргові зобов»язання відповідача перед позивачем, які існували станом на 28.12.2013 року, у тому числі і ті, що випливали з їх господарської діяльності, були замінені за домовленістю сторін на позикове зобов»язання. Такі дії не суперечать ч.1ст.1053 ЦК України.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав (ст.309 ЦПК України) для скасування рішення, яке ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, ч.1ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: