АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2010/2-2075/11 Головуючий 1-ї інстанції - Остропілець Є.Р.
Провадження № 22-ц/790/2839/15 Доповідач - Тичкова О.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Піддубного Р.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Русько - Лозівської сільської ради Дергачівськго району Харківської області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Управління Держкомзему в Дергачівському районі Харківської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації, визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки та повернення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2011 року до суду звернувся позивач з дійсним позовом, після уточнення якого просив визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 05.08.2009 року на право власності на земельну ділянку, площею 2,00 га, у АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_3; визнати недійсним запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 2,00 га, у АДРЕСА_1; скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі земель державного акта серії НОМЕР_1 від 05.08.2009 на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_3; визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки від 30.09.2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; витребувати у ОСОБА_4 із чужого незаконного володіння та повернути земельну ділянку.

В обґрунтування посилався на те, що у результаті проведеної перевірки прокуратурою було встановлено факт незаконності виділення земельної ділянки ОСОБА_3, а саме: Русько - Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області 12 вересня 2008 на ХХVI сесії V скликання та 06 травня 2009 року ХХХІІІ сесії V скликання питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,00 га у АДРЕСА_1, для особистого селянського господарства та передачі її у приватну власність ОСОБА_3, - не розглядалось та не вирішувалось.

Вказане підтверджується даними протоколів засідання ХХХІІІ сесії V скликання Русько - Лозівської сільської ради від 06 травня 2009 року, допиту секретаря сільської ради ОСОБА_5 під час розслідування кримінальної справи №10100012, порушеній прокуратурою області 24 березня 2010 року.

Вказані порушення чинного законодавства свідчать про незаконність та протиправність набуття ОСОБА_3 права власності на зазначену земельну ділянку в АДРЕСА_1.

У зв'язку із цим позивач також просив визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 30 вересня 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння.

Представник ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував. Посилався на те, що постановою Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року було встановлено вичерпний перелік завідомо неправдивих рішень Русько-Лозвської сільської ради. Посилання на рішення щодо виділення земельної ділянки ОСОБА_3 в цій постанові відсутні, тому остання отримала земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Рішенням Дергачівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням заступник прокурора Харківської області подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, його ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Харківської області суд першої інстанції керувався ст. ст. 215, 328 ЦК України, ст. ст. 116, 126, 152 ЗК України і ст. 61 ЦПК України та виходив з того, що постановою Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року було встановлено вичерпний перелік завідомо неправдивих рішень сесій Русько-Лозівської сільради, у якому рішення, на підставі яких ОСОБА_3 отримала спірну земельну ділянку у власність, відсутні. Тому ОСОБА_3 набула земельну ділянку у власність у встановленому законом порядку і правомірно розпорядилась нею, уклавши договір купівлі-продажу.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, рішенням ХХVІ сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради від 12.09.2008 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 32).

ТОВ "ЕКО-ПРАВО" було замовлено провести розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Висновок про виконання робіт був складений 27.10.2008 року та погоджений з Відділом містобудування та архітектури Дергачівської РДА 20.03.2009 року (а.с. 34-36).

30.10.2008 року земельній ділянці, площею 2,0 га, розташованій в АДРЕСА_1, було присвоєно кадастровий НОМЕР_2 (а.с. 36).

Рішенням ХХХІІІ сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради від 06.05.2009 року ОСОБА_3 вказана земельна ділянка була передана у приватну власність (а.с. 33).

Таким чином, правовими підставами набуття ОСОБА_3 права приватної власності на спірну земельну ділянку є рішення XXVI сесії V скликання від 12.08.2008 року та рішення XXXIII сесії V скликання від 06.05.2009 року Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.

На підставі рішення XXXIII сесії V скликання від 06.05.2009 року Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_1), виданий Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області 05.08.2009 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 99 (а.с. 4).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції зробив передчасний висновок що рішення XXVI та ХХХІІІ сесій V скликання Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області не були предметом дослідження у кримінальній справі за звинуваченням ОСОБА_6

Згідно даних постанови Золочівського районного суду Харківської області від 11 серпня 2014 року, що не була досліджена судом першої інстанції мотивувальна та резолютивна частини постанови суду від 04 квітня 2014 року по кримінальній справі № 2015/1-90/11 по обвинуваченню ОСОБА_6 ( а.с. 112 - 114) доповнені також посиланнями на рішення XXVI та ХХХІІІ сесій V скликання Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області (а.с. 178). Зазанчені постанови є чинними та набрали законної сили.

Заперечення представника відповідачів стосовно того, що рішення XXVI та ХХХІІІ сесій V скликання Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12.09.2008 року та 06.05.2009 року відповідно виходять за межі часового періоду, що був встановлений у постанові Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року, а саме 12 жовтня 2007 року - серпень 2008 року не є суттєвими.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник прокуратури та представник відповідачів не заперечували факт включення в обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 обвинувачень у підробці рішень XXVI та ХХХІІІ сесій V скликання Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Таким чином, зазначені рішення були предметом дослідження у кримінальній справі № 2015/1-90/11 та суд надавав їм відповідну оцінку.

Відповідно до п.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вказаними постановами було встановлено, що рішення XXVI та ХХХІІІ сесій V скликання Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області були складені та підписані ОСОБА_6 особисто та самочинно, без прийняття відповідних рішень Русько - Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області у встановленому законом порядку. Це також підтверджується наявними у справі друкованими та рукописними протоколом і рішенням ХХХІІІ сесії V скликання Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 06 травня 2009 року (а.с. 5-11, 76-84).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначено ч. 1 ст. 116 ЗК України. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Право власності на земельну ділянку посвідчується держаним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин).

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

У разі встановлення незаконності вибуття земельних ділянок із державної власності та визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними у зв'язку з тим, що спірні земельні ділянки первинним власникам у встановленому законом порядку не надавалися; рішення селищної ради, на підставі якого видані зазначені державні акти, було підробленим; спірні земельні ділянки належать до земель водного фонду та знаходяться в межах прибережної захисної смуги і згідно зі статтями 60, 61 ЗК не могли надаватися для зазначеного в державних актах цільового призначення; порушення вимог п. 12 розд. Х "Перехідні положення" ЗК України (земельні ділянки знаходяться поза межами населеного пункту і не могли надаватися селищною радою), позов про їх витребування з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню відповідно до положень статей 387, 388 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 22 травня 2013 року у справі № 6-33цс13, від 26 вересня 2011 року у справі № 6-34цс11, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до його рішення.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що позовні вимоги заступника прокурора Харківської області про визнання недійсним Державного акту серії НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 2,0 га, яка розташована за адресою у АДРЕСА_1 Харківської області, виданого на ім'я ОСОБА_3, зареєстрованого 05.08.2009 року за № 99, підлягають задоволенню, оскільки остання отримала його без достатньої правової підстави.

Також, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, спірна земельна ділянка з кадастровим НОМЕР_2 30 вересня 2009 року вибула із володіння ОСОБА_3 у зв'язку з укладенням нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 129-131).

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Вказана позиція викладена у п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав".

Згідно статті 387, пункту третього частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки спірна земельна ділянка була набута ОСОБА_3. без достатньої правової підстави, то з урахуванням вимог ст. ст. 387, 388 ЦК України вона має бути витребувана із чужого незаконного володіння та передана власнику. А позовні вимоги заступника прокурора Харківської області про визнання недійним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 92 цс13 особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення).

Оскільки постановою Золочівського районного суду Харківської області від 11 серпня 2014 року з доповненнями, викладеними у постанові суду від 04 квітня 2014 року по кримінальній справі № 2015/1-90/11 по обвинуваченню ОСОБА_6, встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника з порушенням вимог закону: не на підставі рішення компетентного органу, доводи апелянта на неможливість позбавлення ОСОБА_8 належного їй права власності на землю є не обґрунтованими.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Ст.83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності.

Згідно заяви Русько-Лозівського сільського голови Бєсєдіна О.А. № 02-19/27 від 13.01.2012 року на час відведення спірна земельна ділянка ОСОБА_3 знаходилась поза межами населеного пункту АДРЕСА_1 (а.с. 50-51). Тому позовні вимоги заступника прокурора Харківської області у частині повернення її за належністю Русько-Лозівській сільській раді задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про визнання недійним запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку та скасування державної реєстрації державного акту на спірну земельну ділянку також не підлягають задоволенню, оскільки заявлені передчасно.

Згідно Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ( надалі Закон) державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється державним реєстратором. Суд не може перебирати на себе функції інших державних органів.

Статтею 19 Закону визначені підстави для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, однією з яких є рішення суду, що набрало законної сили. Згідно ч.2 ст.26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

З аналізу вказаних вище правових норм можна зробити висновок, що підстав для визнання недійним запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку та скасування державної реєстрації державного акту на спірну земельну ділянку у суду немає.

Такі записи підлягають скасуванню та відповідно виключенню з реєстру відповідним органом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду про витребування земельної ділянки.

Відмова компетентного органу у скасуванні реєстрації права або у здійсненні реєстрації права є підставою для оскарження його дій або бездіяльності в порядку КАСУ.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно частин першої,третьої та п'ятої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки органи прокуратури України звільнені від сплати судового збору при здійсненні ними своїх повноважень, позовні вимоги заступника прокурора Харківської області підлягають частковому задоволенню, то з ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить стягнути в дохід держави судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч.1, п.8 ч.2 ст.4 Закону України №3674-VI від 8 липня 2011 року "Про судовий збір" (надалі - Закон України №3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка за подання апеляційної скарги на рішення суду встановлюється у 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи із оспорюваної суми.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України №3674-VI ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто апелянт має доплатити судовий збір у частині розгляду вимог майнового характеру.

Ставка за подання позовної заяви немайнового характеру встановлюються в 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України №3674-VI).

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками,встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (ч.3 ст.6 Закону України №3674-VI).

Згідно ст. 8 Закону України № 80-VIIІ від 28 грудня 2014 року "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі встановлена у розмірі 1218 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги заступника прокурора Харківської області носять одночасно майновий і немайновий характер, ціна позову була встановлена у розмірі 203 323 гривні, то при подачі позовної заяви судовий збір мав бути сплачений у розмірі 2 276 грн. 83 коп. (203323/100 за позовні вимоги майнового характеру + 1218*0,2 за позовні вимоги немайного характеру). При подачі апеляційної скарги до Державного бюджету України необхідно було сплатити 1 138 грн. 46 коп. (2276,83/2).

Отже, з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір загальним розміром 3 415 гривень 25 копійок по 1 707 гривень 65 копійок з кожної (3415,25/2).

Керуючись ст. ст. 60, 61, 80, 83, 116 ЗК України, ст. ст. 328, 387, 388 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 9, 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. ст. 61, 88, 303, 304, п.п. 1,4 ч.1, ч.2 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року - скасувати.

Позов заступника прокурора Харківської області, який діє в інтересах держави в особі Русько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, - задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 2,0 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_3.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим НОМЕР_2.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 1 707 (одній тисячі сімсот сім) гривень 65 (шістдесят п'ять) копійок

Сягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції по 1 707 (одній тисячі сімсот сім) гривень 65 (шістдесят п'ять) копійок.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :