Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/1069/15-ц
Номер провадження 2/540/339/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року. Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Кольвашенко А.В.

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення збитків, -

відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України в судовому засіданні 03 листопада 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

у жовтні 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Машівського районного суду від 15.03.2011 на її користь з відповідачів стягнуто, солідарно, 36597 грн. основного боргу, інфляційних втрат 4682, 69 грн., та 3 % річних в розмірі 1545, 47 грн, а всього 42825, 16 грн, а також в рівних частках судовий збір. Згідно рішення цього ж суду від 26.03.2014 з відповідачів в рівних частках стягнуто по 2382, 46 грн з кожного інфляційні втрати та 3% річних, але рішення судів відповідачі не виконують. У звязку з наведеним позивач просить стягнути з відповідачів, в рівних частках, на її користь збитки станом на 30.09.2015, повязані з інфляцією за час невиконання зобовязань за угодою від 04.01.2009 в розмірі 16385, 25 грн та 3% річних в розмірі 1366, 08 грн, а всього по 8875, 67 грн з кожного.

В судовому засіданні позивач наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі позов визнають частково та вважають, що збитки повинні бути меншими.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що на підставі рішення Машівського районного суду від 15.03.2011 з відповідачів, солідарно, на користь позивачки стягнуто за угодою від 04.01.2009р.: 36597 грн. основного боргу, 4682, 69 грн. інфляційних втрат та 3% річних 1545, 47 грн. станом на грудень 2010 року (а.с. 4-5).

За наслідками даного рішення 06.04.2011 р. видано виконавчий лист, який позивачем звернено до виконання. Після повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження відкрито повторно 30.09.2015 (а.с. 8, 10-11).

26 березня 2014 року Машівським районним судом ухвалено ще одне рішення, за яким стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, в рівних частках, на користь ОСОБА_1 за угодою від 04.01.2009р., інфляційні втрати в розмірі 2774, 23 грн станом на лютий 2014 року та 3 % річних в розмірі 1990, 69 грн станом на 13.03.2014., а всього по 2382, 46 грн з кожного. (а.с. 6-7).

За наслідками розгляду даної справи Машівським районним судом видано виконавчий лист за яким 27.03.2015 відкрито виконавче провадження (а.с. 9).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки у законі відсутня така правова підстава припинення зобовязань як постановлення судового рішення, а тому в даному випадку відповідачі не звільняються від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та кредитор не позбавлений права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

У рішенні суду від 26.03.2014 встановлено, що заборгованість станом на 15.03.2014 складає 29217 грн, а відтак згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України ця обставина повторному доказуванню не підлягає.

Даючи оцінку розрахунку позивача викладеному у позові, суд приходить до висновку, що він проведений не вірно, оскільки проведений з суми боргу в розмірі 29417 грн, в той час як за судовим рішенням встановлено, що він складає 29217 грн, а також у ньому не враховані всі сплачені кошти відповідачами на сьогоднішній день в розмірі 2000 грн.

В судовому засіданні позивач вважала, що ці платежі вона отримала на погашення відсотків, в той час як відповідачі зазначили, що здійснювали погашення заборгованості по основній сумі боргу, а відтак в цій частині суд буде виходити з доводів відповідачів.

Таким чином, розрахунок інфляційних втрат, слід проводити виключно із розміру заборгованості, яка станом на 26.03.2014 складала 29217 грн і від цієї суми слід відняти 2000 грн - сплачених відповідачами по 200 грн у березні, травні, червні, серпні, жовтні, грудні 2014 року, а всього 1200 грн, а також у січні, березні, липні та 24.10.2015 року (що зазначено позивачем в судовому засіданні), а всього 800 грн.

За таких обставин при проведенні розрахунку, суд враховує індекси інфляції, які складають: з березня по грудень 2014 року - 123, 8%, а з січня по серпень 2015 року 138, 1%, оскільки саме на цю дату розрахунок наведений позивачем.

Таким чином, розрахунок інфляційних втрат буде таким:

1)29217 грн 1200 грн=28017

2)28017х123, 8/100= 34685, 05 грн 28017=6668, 05 грн (за березень грудень 2014 року);

3)28017-800=27217

4)27217х138, 1/100=37586, 68 27217 = 10369, 68 (за січень-серпень 2015 року).

Виходячи з викладеного, загальний розмір інфляційних втрат з березня 2014 по серпень 2015 року становить 17037, 73 грн (6668, 05+10369, 68), що є більшим ніж вказано у позовних вимогам, а відтак з урахуванням принципу диспозитивності, суд буде виходити з розміру інфляційних втрат в межах позову - 16385, 25 грн.

Вирішуючи питання про стягнення 3% річних, суд враховує кількість днів прострочення вказаних позивачем у позовній заяві за кожен рік, що не суперечить вимогам законодавства, зокрема за 2014 рік з 13.03 складає 293 дні, за з січня по вересень 2015 року - 273 дні.

Таким чином, розрахунок 3% річних буде таким:

1)28017 грн. х (3% х 293/365)/100% = 674, 71 грн (за 2014 рік);

2)27217 грн. х (3% х 273/365)/100% = 610, 70 грн. (за 2015 рік);

За таких обставин, загальний розмір 3% річних складає 1285, 41 грн (674, 71+610, 70).

Виходячи з викладеного та з огляду на невиконання до цього часу в повному обсязі відповідачами своїх зобовязань за угодою від 04.01.2009 р. про повернення коштів позивачу, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, у звязку чим з відповідачів, в рівних частках, на користь позивачки слід стягнути на підставі ст. 625 ЦК України за період з березня 2014 року по серпень 2015 року - 16385, 25 грн інфляційних втрат та за період з 14.03.2014 по 30.09.2015 - 3% річних в розмірі 1285, 41 грн.

Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

В той час, за змістом статті 542 цього Кодексу, якщо у зобовязанні беруть участь кілька боржників, кожен з них повинен виконати обовязок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

З рішення Машівського районного суду від 15.03.2011р. вбачається, що в договорі між сторонами була відсутня вказівка на солідарний обовязок відповідачів.

За таких обставин, оскільки договором між сторонами не встановлена солідарна відповідальність боржників, вони мають можливість виконати його в рівних частках, так як предмет зобовязання не є неподільним, а тому суд приходить до висновку, що відповідачі повинні нести рівну відповідальність за спричинення даних збитків позивачу, тобто в рівних частках по 8835, 33 грн з кожного.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 484, 76 грн, а в рівних частках, в розмірі по 242, 38 грн з кожного

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 625 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення збитків задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, в рівних частках, на користь ОСОБА_1 за угодою від 04.01.2009 р., інфляційні втрати в розмірі 16385, 25 грн та 3 % річних в розмірі 1285, 41 грн, а всього по 8835, 33 грн з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, в рівних частках, на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі по 242, 38 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та підписано 04 листопада 2015 року

Суддя: