АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

08 жовтня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Бабіч К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 липня 2015 року,

встановила:

у березні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що відповідач не бере участі у вихованні дитини та ухиляється від сплати аліментів.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 29 липня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення - про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що відповідач, від шлюбу з яким вони мають неповнолітню дочку ОСОБА_5, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 р., після розірвання шлюбу не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не сплачує аліменти на її утримання.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2015 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатніх доводів щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків, які могли б бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 150, 164 СК України, Закону України «Про охорону дитинства».

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Після розірвання шлюбу між сторонами у 2003 р. дочка залишилась проживати разом з позивачем і рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.01.2007 р. на з відповідача її користь було стягнуто аліменти.

Сам по собі факт наявності заборгованості по сплаті аліментів, на який посилається позивач, як на обґрунтування заявлених вимог, не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Судом першої інстанції було дано належну оцінку зазначеній обставині.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 13.11.2006 р. ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.06.2007 р.

Позивач визнає, що з 2011 р. вона разом з дочкою проживає за межами України. Тому твердження позивача про те, що відповідач не зустрічається і не спілкується з дитиною, не може розглядатись як доказ ухилення його від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Також суд першої інстанції правильно застосував практику Європейського суду з прав людини та послався на рішення у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 р., в якому наголошується, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і розірвання сімейних зв'язків може бути виправдано лише за виняткових обставин.

Третьою особою по справі - органом опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державною адміністрацією не було зроблено висновку про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 саме через проживання дитини за межами України.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 755/5863/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12856/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.