Справа № 496/6133/14-ц
Провадження № 2/496/329/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

при секретарі Горлевому Д.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Біляївського районного суду Одеської області цивільну справу за позовна заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Біляївської міської ради Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач вернувся до суду з вказаним позовом та просить визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: м. Біляївка, Одеської області, вул. Горького, 29, мотивуючи тим, що він з 1981 року і по теперішній час постійно проживає в зазначеному будинку. Тому позивач вважає, що є підстави визнати за ним право власності на частку в житловому будинку в порядку набувальної давності.

Позивач та його представник в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 та її представник позов не визнали та просили суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Представник Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області в судове засідання не зявився, про час та місце був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено що 19 січня 2001 року померла ОСОБА_6, що підтверджується відповідним витягом з актового запису про смерть (а.с. 5), яка являлась власницею житлового будинку, розташованого за адресою: м. Біляївка, Одеської області, вул. Горького, 29, на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Біляївської селищної ради 19 жовтня 1973 року (а.с.6-8).

Разом з власницею за адресою її домоволодіння проживали батьки позивача: мати ОСОБА_7, померла 18 травня 2001 року, та батько ОСОБА_8, померлий 10 лютого 2009 року, а також сестра позивача ОСОБА_9, померла 18 липня 2009 року, що підтверджується відповідними довідками Біляївської міської ради Одеської області та актами, складеними 02 липня 2012 року, 10 січня 2013 року, 26 листопада 2014 року депутатом Біляївської міської ради, засвідченими підписами сусідів та скріпленими печаткою виконавчого комітету міської ради (а.с.17,18,23-27).

Твердження позивача про відкрите та безперервне володіння будинком протягом останніх 13 років (після смерті власниці ОСОБА_10М.) не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, так як акти депутата Біляївської міської ради, додані до справи позивачем, та акти депутата міськради, надані під час судового засідання представником відповідачки, мають певні протиріччя щодо безперервності проживання позивача в спірному домоволодінні (а.с. 103-107).

Крім того допитані в судовому засіданні свідки також не підтвердили факт постійного та безперервного проживання позивача за адресою спірного домоволодіння.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що знала родину ОСОБА_8 ще з 80-х років минулого сторіччя, постійно спілкувалася з батьками позивача та підтвердила, що ОСОБА_1 часто навідувався до батьків, але постійно з ними не проживав. Більш детально свідок нічого не змогла підтвердити, так як, з її слів, вона проживає по сусідству тільки протягом останніх 4-х років

Свідок ОСОБА_12 підтвердила, що позивач в 90-х роках минулого сторіччя проживав разом з родиною в спірному домоволодінні. Більш детально свідок нічого не змогла пояснити, так як володіє інформацією тільки зі слів позивача, оскільки проживає на іншій вулиці міста та не була вхожа в будинок позивача.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили суду, що позивач з 1989 по 2006 рік разом з родиною проживав у своєї тещі в м. Біляївка по вул. Фрунзе, 104. За адресою проживання своїх батьків позивач зявлявся вкрай рідко та практично не надавав їм жодної допомоги. Всі витрати по утриманню та ремонту спірного будинку несла його покійна сестра ОСОБА_9, яка постійно проживала разом з батьками до дня своєї смерті.

Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що факт його постійного проживання в спірному домоволодінні підтверджується рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року у справі № 22-ц/785/5795/14, так як у зазначеному судовому рішенні вказано у 1989 році апелянта (ОСОБА_1М.) було зареєстровано у вищевказаному будинку, що підтверджується реєстрацією місця проживання у його паспорті. З 1981 року по 2001 рік родина апелянта проживала разом з ОСОБА_10 у належному їй будинку, обробляли земельну ділянку, сплачували комунальні платежі(а.с. 15-16). Тобто вказане рішення підтверджує реєстрацію позивача у вказаному будинку, але не постійне, безперервне проживання.

Також суд не приймає до уваги надані позивачем квитанції про оплату спожитих житлово-комунальних послуг, оскільки майже всі вони видані на імя покійного батька ОСОБА_8, крім того датовані квитанції не раніше 2012 року, що спростовує твердження позивача про постійне проживання та сплату комунальних послуг протягом останніх 13 років (а.с.30-37).

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, при цьому право власності за набувальною давністю набувається лише на підставі судового рішення.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до розяснень Міністерства юстиції України від 13.10.2011 року «Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду у випадках, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не могла знати, що володіє річчю незаконно.

Згідно з інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати, що задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності певних умов, а саме: майно може бути обєктом набувальної давності; добросовісність, відкритість, давність та безперервність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Тобто одна з основних вимог, встановлених законодавством, для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - 10 років відкритого безперервного володіння нерухомим майном.

Враховуючи зазначене, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що позивач добросовісно та відкрито безперервно більше 10 років не володів вказаним будинком, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 15,16,344 ЦК України, ст. ст. 10,11,60,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Біляївської міської ради Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Галич О.П.

29 жовтня 2015 року