УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ситнік О.М., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Нагорняка В.А.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - на рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 10 квітня 1996 року. Під час спільного проживання вони придбали спільне майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 Бориспільського району Київської області, земельну ділянку за тією ж адресою та автомобіль марки «Сітроен Джампер», державний номерний знак НОМЕР_1.

Просила суд визнати право власності кожного з них на Ѕ частини вказаного житлового будинку, земельної ділянки, а також визнати за відповідачем право власності на автомобіль, стягнувши з нього грошову компенсацію за Ѕ частини вартості автомобіля.

У травні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом та зазначав, що під час шлюбу вони придбали майно, яке є спільним: 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 720 тис. грн, автомобіль марки «Сітроен Джампер», державний номерний знак НОМЕР_2, 2001 року випуску, вартістю 120 тис. грн, конвектор газовий «ФЕГ Конвектор» - 10 тис. грн, телевізор «Соні» - 3 тис. грн, телевізор «ДЖВС» - 1 тис. грн, пилосос «Самсунг» - 1 тис. грн, пилосос «ДЕУ» - 1 тис. грн, пральна машина «Арістон» - 2 500 грн, всього на загальну суму 860 тис. грн.

Просив поділити вказане майно, визнати за ним право власності на 1/6 частини квартири, автомобіль «Сітроен Джампер», конвектор газовий, пилосос «Самсунг», пральну машину «Арістон», всього на загальну суму 370 тис. грн.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 3/6 частини квартири, телевізор «Соні», телевізор «ДЖВС», пилосос «ДЕУ» на загальну суму 485 тис. грн.

У задоволенні позову ОСОБА_6 просив відмовити, посилаючись на те, що будинок, який вона просить визнати спільним майном подружжя, є особистою власністю ОСОБА_7, придбаний за його особисті кошти.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_3 Бориспільського району Київської області, спільною сумісною власністю подружжя.

Розділено житловий будинок шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частини будинку. У решті позову відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2014 року рішення місцевого суду скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2014 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 квітня 1996 року.

Під час спільного перебування у шлюбі, 21 жовтня 1998 року ОСОБА_7 придбав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 Бориспільського району Київської області.

ОСОБА_7 згідно з договором купівлі-продажу від 09 вересня 1998 року продав належний йому на праві особистої власності будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 Попільнянського району Житомирської області.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 щодо визнання житлового будинку спільною сумісною власністю та поділу між подружжям, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що спірний будинок був придбаний лише за його особисті кошти від продажу будинку.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову щодо поділу земельної ділянки, визнання за відповідачем права власності на автомобіль та стягнення половини його вартості, місцевий суд взяв до уваги те, що сторонами не доведено набуття права власності на земельну ділянку кимось із подружжя, а тому вона не входить до обсягу спільно нажитого майна, автомобіль знаходиться на автомобільному майданчику у несправному стані, вартість автомобіля не визначена, клопотань про призначення експертизи для визначення вартості автомобіля не надходило.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів існування майна та його вартість (телевізори, пральна машина, пилососи та інше). 2/3 частини квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_6, не може входити до обсягу спільно нажитого майна, оскільки 1/3 частини вказаної квартири була набута ОСОБА_6 у порядку приватизації, а 1/3 частини вона отримала у дар.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову повністю, колегія суддів виходила з того, що між ОСОБА_9 та відповідачем ОСОБА_7 укладений договір про спільну діяльність, відповідно до якого вони домовились про організацію спільної діяльності щодо благоустрою земельної ділянки площею 0,1378 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 Бориспільського району Київської області, та здійснення ремонтно- відновлювальних робіт у будинку за цією ж адресою, будівництво та облаштування прибудови (веранди) до житлового будинку. Із договору вбачається, що наслідком належного виконання умов договору про спільну діяльність є набуття ОСОБА_9 права власності на частину домоволодіння за даною адресою.

Враховуючи наявний договір, згідно з яким у ОСОБА_9 виникають права і обов'язки щодо спірного будинку, визнання будинку спільним сумісним майном подружжя порушує її права, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не з'ясував обставин, що мають значення для вирішення спору, не залучив до участі у справі осіб, інтересів яких безпосередньо стосується спірне питання, чим порушив право осіб, вирішив питання про їх права та обов'язки, а встановлені порушення процесуального права перешкоджають суду апеляційної інстанції дослідити нові докази чи обставини, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 130 ЦПК України під час попереднього судового засідання суд: уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову; вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, тощо.

Так, між ОСОБА_9 та відповідачем ОСОБА_7 17 квітня 2013 року укладений договір про спільну діяльність, відповідно до якого вони домовились про організацію спільної діяльності щодо благоустрою земельної ділянки площею 0,1378 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 Бориспільського району Київської області, та здійснення ремонтно- відновлювальних робіт у будинку за цією ж адресою, будівництво та облаштування прибудови (веранди) до житлового будинку. Із договору вбачається, що наслідком належного виконання умов договору про спільну діяльність є набуття ОСОБА_9 права власності на частину домоволодіння за даною адресою.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, належним чином не визначив коло осіб, які братимуть участь у справі, та вирішив справу без залучення ОСОБА_9, права якої зачіпаються рішенням у даній справі, не надав оцінки укладеному між нею та ОСОБА_7 договору, не з'ясував, чи мав право ОСОБА_7 укладати вказаний договір про спільну діяльність та розпоряджатися нерухомим майном без згоди дружини.

Крім того, суду першої інстанції слід звернути увагу на те, що власний житловий будинок ОСОБА_7 продав за 700 грн, а спірний будинок під час шлюбу був придбаний за 4 тис. грн.

На порушення норм процесуального права суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив права сторін у витребуванні доказів, не встановив обсяг спільно нажитого майна, на що суд апеляційної інстанції також уваги не звернув.

За викладених обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть залишатися в силі, оскільки судами порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.А. Нагорняк