Справа№2-54//2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2010 року Новоселицький районний суд, Чернівецької області

в складі головуючого судді Вівчар Г.А.

при секретарі Щерабнь В.П.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоселиця справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_2, с/ради с. Мамалига, Новоселицької районної ради, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_6 і ОСОБА_4,

- про визнання свідоцтва на право власності на житловий будинок не дійсною,

- про визнання права власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкуванння,

- про витребування компенсації, суд,

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. В результаті повені яка сталось в липні 2008 року був зруйнований житловий будинок, що підтверджується актом обстеження 15.08.2008 року. Відповідно дло Постанови Кабінету Міністрів України від за №688 від 30.097.2008 року та №689 від 02.08.2008 року відповідач ОСОБА_7 отримав компенсацію за пошкоджене майно та житловий будинок в загальній сумі 465000 грн..

Позивач вважає, що відповідач незаконно отримав дану компенсацію посилаючись на те, що дане господарство станом на 1990 1991 рік відносилось до типу колгоспного двору, членами даного двору були вона та її чоловік ОСОБА_8 якій помер 24.10.1998 року. Відповідно до ст.120 123 ЦК України ( в редакцйії 1963 року) позивач вважає, що дане господарство належало їй та чоловікові на праві спільної сумісної власності по ? частці кожному. В супереч вимогам закону рішенням с/ради с. Мамалига, Новоселицького району в 1989 році було видано свідоцтво на право власності на даний житловий будинок лише на ОСОБА_8, що грубо порушує її права та суперечить ст.120-123 ЦК України в редакції 1963 року та ст.22 КШС України в редакції 1969 року.

Позива вважає, що вона має право на ? частину житлового будинку розташований в с. Мамалига, вул. Фрунзе 10, Новоселицького району а ? частину даного житлового будинку вона успадкувала після смерті чоловіка в 1998 році своєчасно вступивши в управління і володіння спадковим майном.

Позивач просить суд визнати свідоцтво на право власності на житловий будинок видане в 1989 році на ОСОБА_8 не дійсною, визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку в порядку ст.120-123 ЦК України і ст.22 КШС України, та стягнути з відповідача на її користь суму отриманої компенсації за зруйнований житловий будинок в розмірі 465000 грн..

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі і пояснили, що під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі вона побудувала разом з чоловіком житловий будинок та підсобні не житлові будівлі розташовані в с. Мамалига, вул. Фрунзе 10, Новоселицького району. Господарство станом на 1990 рік відносилось до типу колгоспного двору і їй як члену колгоспного двору належить ? частина спірного житлового будинку, тому вважає, що видане свідоцтво на право власності на житловий будинок лише на чоловіка порушує її права як співвласника.

Просить суд визнати свідоцтво незаконною та скасувати. Про існування свідоцтва дізналась лише під час розгляду справи у суді. Вважає, що вона своєчасно вступила в управління і володіння спадковим майно після смерті чоловіка а тому житловий будинок має налжати їй в цілому. Відповідач отримав компенсацію незаконно а тому просить суд стягнути з нього суму отриманої компенсації в розмірі 465000 грн..

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав і пояснив, що мати ще в 1994 році знала про те що право власності на житловий будинок оформлено лише на батька ОСОБА_8. Він отримав компенсацію в сумі 465000 грн. які витратив на купівлю квартири для сина. Просить суд відмовити у задоволені позову про визнання свідоцтва на право власності за батьком ОСОБА_8 за пропуском строку позовній давності в решти позову відмовити за необгрунтованістю.

Представник с/ради і представник Новоселицької районної ради позов визнали в повному обсязі і не заперечують проти його задоволення.

Треті особи на стороні відповідача ОСОБА_6 і ОСОБА_4 позов не визнали і просять суд відмовити у його задоволені.

Суд вислухавши пояснення сторін допитавши свідків та дослідивши матеріали справи встановив, що позов ОСОБА_5 підлягає частковому задоволеню з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що в період з 1991 року по 2001 рік працював головою с/ради с. Мамалига, Новоселицького району. В 1994 рік до с/ради звернувся за оформленням прописки ОСОБА_2 якій бажав бути прописаним в житловому будинку його батька ОСОБА_2, тоді була викликана до с/ради ОСОБА_5 якій стало відомо, що в 1989 році видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на житловий будинок розташований в с. Мамалига, вул. Фрунзе 10, Новоселицького району.

Свідоцтвом про право власності на житловий будинок розташований по вул. Фрунзе 10., с. Мамалига, Новоселицького району видане 13.09.1989 року, власником житлового будинку є ОСОБА_8, свідоцтво зареєстровано в реєстрі прав власності 25.09.1990 року.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд оцінюючи у скупності наведні докази та приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 просить суд відмовити у визнанні свідоцтва не дійсною за пропуском строку позовної давності суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_5 пропустила строк позовної давності без поважних для суду причин, оскільки їй стало відомо про існування свідоцтва ще в 1994 році і не надала суду доказів пропуску строку позовної давності з поважної причини.

Суд встановив, що 24.10.1989 року помер ОСОБА_8 і після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок розташований в с. Мамалига, вул. Фрунзе 10, Новоселицького району.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року діюча на час виникнення правовідносин) є його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2, які відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року діюча на час виникнення правовідносин) своєчасно вступили в управління і володіння спадковим майном, оскільки проживали зі спадкодавцем в одному житловому будинку. Суд вважає, що ОСОБА_5 успадкувала ? частину житлового будинку і ОСОБА_2 також успадкував ? частину житлового будинку.

Суд оцінюючи у скупності наведене дійшов висновку, що слід визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частину житлового будинку розташованого в с. Мамалига, вул. Фрунзе 10, Новоселицького району в порядку спадкування після смерті 24.10.1998 року ОСОБА_8.

Відповідно до п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.2008 року за №689, Допомога виплачується власнику (співвласнику) житлового будинку (квартири), членові житлово-будівельного кооперативу, садового товариства. Допомога співвласникам виплачується пропорційно площі будинку, яка належить кожному з них.

Враховуючи, що відповідач визнає факт отримання як компенсацію за пошкоджений будинок та інше майно в с. Мамалига, вул. Фрунзе 10, Новоселицького району, загальну суму 465000 грн., а відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, суд вважає, що ОСОБА_5 як співвласниця має право на отримання ? частини компенсацйії за зруйновангий житловий будинок і пошкоджене майно в сумі 232750 грн..

Суд оцінюючи у скупності наведені докази дійшов висновку, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 ? частину отриманої компенсації в сумі 232750 грн. (двісті тридцать дві тисячи семьсот п»ять десять грн.).

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові

витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд вважає, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 понесені витрати частково а саме 220 грн. витрат на ІТЗ і 1700 грн. втрати на оплату судового збору а всього 1920 грн..

Керуючись ст.10,11,58,59,60,61,208-218 ЦПК України, і на підставі ст. 120-123, 529, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст.267 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Відмовити ОСОБА_5 у скасування свідоцтва на право власності на житловий будинок від 25.09.1990 року на житловий будинок в с. Мамалига, вул. Фрунзе 10, Новоселицького району видане ОСОБА_8 за пропуском строку позовної давності.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частину житлового будинку розташованого в с. Мамалига, вул. Фрунзе 10, Новоселицького району в порядку спадкування після смерті 24.10.1998 року ОСОБА_8.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 ? частину отриманорї компенсації в сумі 232750 грн. (двісті тридцать дві тисячи семьсот п»ять десять грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати в сумі 220 грн. витрат на ІТЗ і 1700 грн. втрат на оплату судового збору а всього 1920 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч 4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: