АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Волошиної В.М.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за довіреністю - Кочіна Геннадія Івановича на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом та пені, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просили стягнути з відповідача суми боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 02 червня 2008 року у розмірі 4 764,34 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення боргу у розмірі 10 470,22 грн.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 02 червня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого банк надав кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 21 208,00 доларів США, відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 02 червня 2015 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 14,00% річних. Оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором та заставою транспортного засобу не виконує, станом на 18.02.2015 рік утворилась заборгованість за договором.

Справа № 761/5729/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10816/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2015року позов було задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача суми боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 02 червня 2008 року в розмірі 4 764,34 долари США - кредитна заборгованість, що за курсом НБУ становить 125 581,87 грн., 10 470,22 грн. - пеня за несвоєчасне погашення, а всього у розмірі 136 052 (сто тридцять шість тисяч п'ятдесят дві) грн. 09 коп.

Також стягнуто з відповідача на користь позивача 1 360,52 грн. суму судового збору.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ «УкрСиббанк» подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, просив його змінити в частині визначення стягнення заборгованості в доларах США із зазначенням еквіваленту в гривні за курсом НБУ станом на 18.02.2015 року та зазначити суму стягнення у відповідності до заявлених у позовній заяві вимог.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилався на те, що суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги, не правильно вказав у резолютивні частині рішення стягнення заборгованості у доларах США із зазначення еквіваленту в гривні за курсом НБУ станом на 18.02.2015 року, оскільки позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в валюті договору - доларах США, без зазначення гривневого еквіваленту. На думку апелянта, оскільки у банка, на момент надання кредиту, була ліцензія на здійснення валютних операцій, кредит надавався в доларах США та позивач просив стягнути заборгованість саме в доларах США, то відповідно до ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, положень Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», позовні вимоги про стягнення заборгованості у валюті договору є правомірними.

У судовому засіданні представник ПАТ «УкрСиббанк» підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутністю осіб, які не з'явилися.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 02 червня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2. було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 21 208,00 доларів США, за користування кредитними коштами встановлюється відсоткова ставка у розмірі 14,00% річних, зобов'язався повернути наданий кредиту повному обсязі не пізніше 02 червня 2015 року, що передбачено п.п. 1.1, 1.2., 1.3. вказаного договору (а.с.4-12).

Відповідно до п. 3.4.1. Договору № 0, позичальник зобов'язується використовувати кредит на зазначені цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок Банку в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Згідно п. 3.4.3. вказаного договору, позичальник зобов'язується достроково повернути Банку всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування Банком права вимоги дострокового повернення кредиту.

Згідно п. 4.1. Договору, за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених Договором та/або «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісії, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості.

Відповідно до вимог розділу 6 «Порядок дострокового повернення кредиту з вимогою Банку» Договору від 02 червня 2008 року на адресу позичальника була направлена вимоги про дострокове повернення кредиту у зв'язку з порушення його зобов'язань. (а.с.29).

У зв'язку із тим, що відповідач не виконує вимоги про повернення заборгованості, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання належним чином, то позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Разом з тим, посилаючись на Постанову пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 та положення ч.1 ст.192 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що суму заборгованості, а саме 4 764,34 доларів США, треба стягнути з відповідача у гривні, в еквіваленті за курсом НБУ станом на 18.02.2015 року, що становить 125 581,87 грн.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі №6-145цс14, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

У справ, що переглядається, позивачем правомірно було надано кредит відповідачу у іноземній валюті, позивач просив суд першої інстанції стягнути кошти в іноземній валюті, проте, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд у резолютивні частині рішення вказав стягнути з відповідача суму заборгованості із переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим НБУ.

Такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим і не узгоджується із викладеними вище нормами матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, в частині визначення стягнення заборгованості в доларах США із зазначенням еквіваленту в гривні за курсом НБУ станом на 18.02.2015 року.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, ч. 1 п.3 ст. 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за довіреністю - Кочіна ГеннадіяІвановича - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року - змінити в частині визначення суми стягнення заборгованості та викласти абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код 09807750) суми боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 02 червня 2008 року у розмірі 4 764,34 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення боргу у розмірі 10 470,22 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді