Ухвала

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа - ОСОБА_2, про припинення договору поруки,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа - ОСОБА_2, про припинення з 06 лютого 2012 року поруки, яка виникла на підставі договору поруки від 22 серпня 2008 року, укладеного між нею та ПАТ «Сведбанк».

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 22 серпня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1279-Ф, на підставі якого позичальнику було відкрито кредитну лінію з лімітом у 750 тис. доларів США. 05 лютого 2010 року між сторонами був укладений договір про внесення змін і доповнень № 2, відповідно до якого кредитний договір був викладений у новій редакції, розмір кредитної лінії був змінений до 737 399,93 доларів США, а строк повернення кредиту був визначений 30 листопада 2030 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 22 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, до якого були внесені зміни договором від 05 лютого 2010 року.

ОСОБА_1 стверджувала, що 06 лютого 2012 року банком в односторонньому порядку була змінена процентна ставка за користування кредитом до 19,5 % річних, про що вона дізналася у травні 2014 року, у зв'язку із чим її відповідальність як поручителя була збільшена без її відома, а порука є припиненою.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2014 року позов задоволено.

Визнано припиненим з 06 лютого 2012 року договір поруки від 22 серпня 2008 року № 1279-Ф/П-1, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Сведбанк» на забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 1279-Ф.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, зазначав, що банком в односторонньому порядку без згоди поручителя була збільшена процентна ставка за користування кредитом, чим був збільшений обсяг відповідальності поручителя, що є підставою для припинення поруки.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав таке.

Договором про внесення змін і доповнень № 2, укладеним банком та позичальником 05 лютого 2010 року, кредитний договір був викладений у новій редакції, зокрема змінений розмір кредиту, розмір та порядок виплати процентів за користування кредитом, а також п. 8.4 сторони домовилися без укладення будь-якої додаткової угоди до цього договору, у випадку невиконання зобов'язань, що передбачені п. п. 5.6, 5.7 встановити порядок змін умов цього договору з відповідною зміною відсоткової ставки за користування кредитним коштами, зокрема: згідно з п. 8.4.1 відсоткова ставка підвищується на 1 % за кожен факт порушення від рівня поточної ставки на дату порушення зобов'язання позичальником. Відсоткова ставка підвищується з дня, наступного за днем порушення строків виконання зобов'язання, передбаченого п. п. 5.6, 5.7.

Пунктом 5.7. договору сторони визначили, що на момент передачі об'єкта нерухомості та земельної ділянки в іпотеку позичальник зобов'язаний застрахувати на користь банку предмет іпотеки та забезпечити наявність та дійсність договорів страхування (страхового полісу) протягом усього строку дії цього договору. У випадку, якщо термін дії укладеного договору страхування закінчується, а зобов'язання позичальника за цим договором залишаються невиконаними, позичальник зобов'язаний не пізніше останнього календарного дня до закінчення терміну дії існуючого договору страхування укласти новий договір страхування таким чином, щоб предмет іпотеки залишався застрахованим протягом всього строку дії цього договору та надати банку для ознайомлення оригінали платіжних документів, що підтверджують сплату страхових платежів на наступний період страхування, а також оригінал страхового договору.

З указаними умовами кредитного договору був ознайомлений поручитель і з ними погодився, про що свідчить укладення ним 05 лютого 2010 року з банком договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки. Зазначена умова договору про внесення змін та доповнень до договору поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

За таких обставин апеляційний суд вважав, що умови та порядок підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором без укладення додаткових угод та повідомлення поручителя були погоджені з поручителем.

Відповідачем суду першої інстанції були надані договір іпотеки та договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки, які укладені між банком та позичальником, відповідно до яких у іпотеку банку були передані житловий будинок по вул. Петрівській, 17 у Вишгородському районі Київської області, сільрада Старопетрівська, та земельні ділянки площами 0,25 га та 0,2188 га у с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області.

Предмети іпотеки були застраховані відповідно до договорів добровільного страхування майна, які були укладені 04 лютого 2011 року між АТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_4, строк дії яких закінчився 04 лютого 2012 року.

Суду першої інстанції позивачем не було надано доказів укладення нових договорів страхування предметів іпотеки та надання їх банку позичальником, тому банк мав підстави для збільшення розміру процентної ставки на 3 % відповідно до умов кредитного договору.

При цьому відповідачем визнається, що процентна ставка була підвищена до 19,15 % річних з 06 лютого 2012 року, що також підтверджується розрахунком заборгованості, однак, позивачем не надано доказів підвищення банком процентної ставки до 19,5 %.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко