Справа № 502/1478/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2015 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - Масленикова О. А.

за участю:

секретаря судового засідання - Кітреску О.М.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

стягнення боргу

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з позовом, в якому вказав, що 12 грудня 2013 року відповідач позичив у позивача 12 000 доларів США, що в еквіваленті на той час складало 98 640 гривень. У випадку несвоєчасного повернення позики відповідач надав згоду на сплату неустойки у вигляді штрафу в розмірі 50 відсотків від суми позики. На підтвердження укладеної угоди сторонами було укладено Договір позики № Б-1 від 12.12.2013 року та відповідачем надано розписку в одержанні грошових коштів від 12.12.2013 року. Строк повернення коштів сплинув 12.12.2014 року. У встановлений строк відповідач кошти не повернув, незважаючи на неодноразові нагадування позивача. Станом на дату звернення позивача з позовом - 14.07.2015 року Національний банк встановив наступний курс гривні до долара США - 21,96 грн. за 1 долар США. Заборгованість ОСОБА_2 за договором позики складає: 12 000 доларів США?21,96 = 263 250 грн. Штраф за несвоєчасне повернення позики складає: 6000 доларів США?21,96 = 131 760 грн. Крім того, згідно розрахунку представника позивача за період з 12 січня 2015 року по 12 червня 2015 року, виходячи з курсу гривні до долара США, встановленого НБУ у вказаний період, несвоєчасним поверненням відповідачем суми позики позивачу спричинено 95 575,38 гривень інфляційних втрат. Таким чином, за розрахунками представника позивача, загальна сума, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до договору позики від 12.12.2013 року складає 490 855,38 гривень.

Заявлені позовні вимоги позивач ОСОБА_1 підтримала в судовому засіданні у повному обсязі, пояснивши, що передала відповідачу за договором обумовлену суму позики у доларовому еквіваленті.

Відповідач ОСОБА_2 підтвердив в судовому засіданні факт укладання договору позики, проте пояснив, що отримав від позивача в борг суму позики в гривні, а не в доларах США. Крім цього погодився на те, що у випадку несвоєчасного повернення позики має сплатити неустойку у розмірі 50 відсотків суми позики. Проти стягнення інфляційних втрат заперечує, оскільки це не було передбачено укладеним з позивачем договором позики.

Заслухавши пояснення сторін, в ході з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

За умовами Договору позики № Б-1, укладеного 12 грудня 2013 року між Позикодавцем - ОСОБА_1 та Позичальником - ОСОБА_2:

1.Позикодавець надає Позичальникові грошову позику у національній валюті у сумі 98 640 гривень, що еквівалентно 12 000 доларів США строком на один рік до 12.12.20145 року.

2.Позичальник зобов'язується повернути суму позики у встановлений строк, який вираховується з дня передачі йому грошей під розписку.

3.Договір позики набирає чинності з моменту передання грошей Позикодавцем Позичальникові під розписку.

4.При поверненні суми позики Позикодавець повертає Позичальникові його розписку.

5.Спори, що виникають між сторонами з приводу повернення позики вирішуються в судовому порядку згідно діючого законодавства України.

6.У випадку несвоєчасного повернення позики, Позичальник згідно ст. 549-552 ЦК України сплачує Позикодавцю суму боргу, а також неустойку у вигляді штрафу у розмірі 50 відсотків від суми позики.

Згідно розписки, підписаної ОСОБА_2 12.12.2013 року, ним в присутності свідка ОСОБА_4 отримано цього числа об 11-ій годині 30 хвилин від ОСОБА_1 за договором позики № Б-1 гроші у національній валюті в сумі 98 640 гривень.

При вирішенні справи судом застосовано наступні положення діючого законодавства:

Як зазначено в ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як зазначено в ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частина 2 ст. 533 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України предметом договору позики є зобов'язання позичальника повернути позикодавцю грошові кошти (суму позики) у такій самій сумі, яку передано у власність. Норми ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України є спеціальними для застосування щодо правовідносин, які виникають з договору позики, і вони встановлюють інший порядок визначення суми, що підлягає сплаті у гривнях у такій же сумі грошових коштів (суми позики), тому положення ч. 2 ст. 533 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене та спираючись на надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний повернути позивачу суму позики у грошовій одиниці України - гривні, як передбачено ст. ст. 192, 1046, 1049 ЦК України та яка обумовлена договором позики, укладеним сторонами 12.12.2013 року, а саме - 98 640 гривень.

Стосовно вимог про стягнення інфляційних втрат суд виходить з наступного:

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За даними Державної служби статистики України величини індексів інфляції у 2015 році становлять: 1/ січень - 103,1; 2/ лютий - 105,3; 3/ березень - 110,8; 4/ квітень - 114,0; 5/ травень - 102,2; 6/ червень - 100,4.

Таким чином, розмір інфляційних втрат позивача в зв'язку з несвоєчасним повернення позики відповідачем, за період визначений позивачем виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України з 12.01.2015 року по 12.06.2015 року становить:

Січень 2015: 98 640?103,1/100 = 101 697,84 грн.

Різниця: 101 697,84 - 98 640 = 3057,84 грн.

3057,84грн. /31день = 98,64 грн./день

98,64грн/день?12 днів = 1183,68 грн.

Лютий 2015: 98 640?105,3/100 = 103 867,92 грн.

Різниця: 101 697,84 - 98 640 = 5227,92 грн.

Березень 2015: 98 640?110,8/100 = 109 293,12 грн.

Різниця: 109 293,12 - 98 640 = 10 653,12 грн.

Квітень 2015: 98 640?114/100 = 112 449,60 грн.

Різниця: 112 449,60 - 98 640 = 13 809,60 грн.

Травень 2015: 98 640?102,2/100 = 100 810,08 грн.

Різниця: 100 810,08 - 98 640 = 2170,08 грн.

Червень 2015: 98 640?100,4/100 = 99 034,56 грн.

Різниця: 99 034,56 - 98 640 = 394,56 грн.

394,56грн. /30день = 13,152 грн./день

13,152/день?12 днів = 157,82 грн.

Сума інфляційний втрат: 1183,68 + 5227,92 + 10 653,12 + 13 809,60 + 2170,08 + 157,82 = 33 202,22 грн.

Стосовно вимог про стягнення неустойки суд виходить з наступного:

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно положень ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Як зазначено в ч.ч. 1-2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК, є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання і може застосовуватися незалежно від застосування кредитором інших видів відповідальності або інших забезпечувальних заходів, зокрема неустойки. Беручи до уваги подібність правової природи ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 ЦК (щодо сплати трьох процентів річних), передбачена цими статтями відповідальність може застосовуватись незалежно одна від одної. Чинне цивільне законодавство не забороняє визначення сторонами в договорі різних видів забезпечення зобов'язань. При цьому нарахування та стягнення неустойки (пені) в разі прострочення виконання зобов'язання (ст. 549 ЦК) є правом кредитора, реалізація якого жодним чином не залежить від застосування інших видів цивільно-правової відповідальності, передбачених законом за порушення зобов'язання, зокрема ст. 625 ЦК).

Оскільки сторонами в договорі позики встановлено відповідальність у вигляді неустойки у розмірі 50 відсотків від суми позики, тобто штрафної неустойки, що складає 98 640?50/100 = 49 320 гривень, і за умовами договору (п. 6) вона підлягає сплаті додатково до суми боргу, суд приходить до висновку, що в такому розмірі вона підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, в зв'язку з чим позов підлягає до часткового задоволення.

За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК, ст.ст. 16, 192, 533, 549-552, 624, 625, 1046, 1049 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2, - 98 640 гривень основного боргу, 49 320 гривень штрафної неустойки за порушення договору позики, 32 202,22 гривень інфляційних втрат, всього 181 162,22 гривень згідно договору позики, укладеного сторонами 12.12.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2 - судовий збір в сумі 1350 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников