АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/2096/15 Головуючий у 1 інстанції -Сирбул О.Ф.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

cуддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі - Желепі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 і, керуючись ст.199 СК України, просив винести рішення, яким стягнути з відповідача аліменти щомісячно в розмірі ј частки всіх видів заробітку, до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років або припинення ним навчання(залежно від події, яка настане раніше).

Послався на те, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є спільним сином позивача та відповідачки і навчається на другому курсі відокремленого структурного підрозділу Національного авіаційного навчального закладу «Кіровоградська льотна школа» а відповідачка, маючи можливість надавати таку допомогу, ухиляється від виконання свого обов'язку утримувати дитину, яка продовжує навчання.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено /а.с.50-52/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неналежну оцінку наявних у матеріалах справи доказів /а.с.54-56/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 від спільного проживання у шлюбі мають двох синів повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2/а.с.5/.

Встановлено, що 11.07.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Із матеріалів справи слідує, що згідно рішення Дарницького районного суду м.Києва від 16.09.2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на її утримання аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.02.2010 року по 7.04.2012 року на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу)/а.с.23-25/.

Як слідує з довідки від 11.11.2013 року за №108, виданої Кіровоградською льотною академією Національного авіаційного університету ОСОБА_4 є курсантом першого курсу факультету льотної експлуатації з денною (комерційною) формою навчання Кіровоградської льотної академії НАУ /а.с.41/.

Крім того, як стверджує позивач, син ОСОБА_4 після закінчення середньої школи перебуває на повному утриманні позивача, який оплачує його навчання в льотній академії, оплачує вартість найму квартири для сина у м.Кіровограді, а мати - відповідачка ОСОБА_3 самоусунулась від утримання сина, який на час навчання потребує матеріальної допомоги.

На підтвердження понесених витрат, які здійснює позивач на утримання та навчання сина, суду надано копію квитанції №1231/3 від 12.08.2013 року, з якої слідує, що позивач ОСОБА_2 за навчання ОСОБА_4 у льотній школі сплатив 10.950 грн. /а.с.7/.

Оскільки, як зазначає позивач, йому важко одному утримувати сина на час його навчання, він звернувся до суду з цим позовом про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання, у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною 23-річного віку чи закінчення навчання.

За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків дитини, суд повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син які продовжують навчання.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Встановлено також, що повнолітній син сторін ОСОБА_4, хоча і проживає на період навчання у м.Кіровограді у гуртожитку, між тим є зареєстрованим за місцем проживання матері ОСОБА_3, у кв.АДРЕСА_1, а батько дитини позивач ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_2 /а.с.43-46/.

Відмовляючи у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно керувався ч.3 ст.199 СК України, згідно якої право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання, та виходив з того, що син ОСОБА_4 не проживає з позивачем батьком ОСОБА_2.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не навів суду доказів того, що син ОСОБА_4 перебуває на повному його утриманні, а мати дитини - відповідачка ОСОБА_3 не бере участі в утриманні сина на час його навчання.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді