Номер провадження 2/754/3941/15
Справа №754/8766/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2015 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючого судді: Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, як орган опіки і піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 з підстав, наведених у позовній заяві.

У судове засідання відповідач, повідомлений про розгляд справи, не з'явився, зазначивши у заяві до компетентних органів, що просить розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_3.

У судовому засіданні представник Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування, проти позовних вимог не заперечував та просив прийняти рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини та врахувати відповідний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_3

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, вивчивши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дитина ОСОБА_3, її батьком є ОСОБА_2 та матір'ю є ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11).

ОСОБА_3 проживає та зареєстрована разом зі своєю бабусею ОСОБА_1 в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Житлово-експлуатаційнох дільниці № 302 Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" №3017 від 12.06.2015 року (а.с. 21).

Відповідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки і піклування, від 11.03.2015р. № 102/03/29-2048 є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_3 (а.с. 14, 15).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання освіти.

Суд бере до уваги, що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його дитини, що підтверджується відповідною заявою ОСОБА_2 (а.с. 13).

При цьому судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що проявляється у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, проте відповідачу не перешкоджали належним чином їх виконувати.

Таким чином, суд вважає, що позивачем надано докази, у спосіб та в порядку передбаченому законом, того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3, що є підставою для покладення на нього відповідальності, встановленої законом, у вигляді позбавлення батьківських прав, з таких підстав.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно п. 16 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно п. 17 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із підстав, передбачених п.2, 4, 5 ч.1 ст. 164 СК особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки в разі досягнення ними повноліття.

Відповідно п. 18 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

При прийнятті рішення суд приймає до уваги проживання дитини у сім'ї бабусі, яка виховує та опікується дитиною, та також керується внутрішнім переконанням, яке склалося під час судового розгляду, що особисте виховання відповідачем дитини буде негативно впливати на її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховання дитини, здобуття нею освіти, та підготовку її до самостійного життя.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до обгрунтованого висновку про задоволення позовної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 167 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 209, 210, 212, 213-215, 218, 367 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243,60 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Петріщева І.В.