Справа № 342/848/15-ц
Провадження № 2/342/526/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, в якому просить ухвалити рішення, яким зобовязати відповідачку не чинити перешкоди проживати в житловому будинку по вулиці Галицька , 42 в с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області та вселити його в цей будинок. Позовні вимоги мотивував тим, що 05.09.1976 року зареєстрував шлюб з дочкою відповідачки ОСОБА_5. З часу реєстрації шлюбу позивач з дружиною проживав в житловому будинку відповідачки по вулиці Галицька, 42 в с. Незвисько. За згодою відповідачки зареєстровано проживання ОСОБА_2 та проживання членів його сімї. Позивач з ОСОБА_4 стали проживати як одна сімя, вели спільне господарство. Відповідачка в 1986 році стала власником житлового будинку. Відносини у сторін були нормальними. Літом 2014 року відповідачка стала проявляти відносно позивача незадоволення, стала постійно сваритись і вимагати забратись з її житлового будинку. На початку жовтня 2014 року відповідачка ОСОБА_2 безпідставно вигнала з будинку, тобто самовільно виселила. При його появі на подвірї закриває житловий будинок на замок і його виганяє, закриває фіртку воротах на замок, грозить викликом працівників міліції, появу позивача розцінює як напад на її житловий будинок. З жовтня 2014 року ОСОБА_2 змушений проживати в будинку своєї мами ОСОБА_6 по вулиці Білогірській, 53. Дії відповідачки позивач вважає неправомірними і такими, що йому неправомірно перешкоджають проживати в житловому будинку. Правила спільного проживання він не порушував, до відповідальності не притягався і заходи запобігання або громадського впливу до нього не застосовувались. Дії ОСОБА_4, які чинять перешкоди в користуванні житловим будинком не ґрунтуються на правових підставах, а відповідно є неправомірними. Те, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку не є підставою для того, щоб чинити позивачу перешкоди в користуванні будинком.

05.10.2015 року до суду поступило від відповідачки ОСОБА_4 заперечення на позовну заяву, в якій відповідачка проти позову заперечує. В обґрунтування вказує на те, що позивач по справі являється її зятем. На даний час всі діти позивача є повнолітніми. Одні діти зятя та її дочки із своїми сімями проживають з відповідачкою, інші проживають разом із своїми сімями окремо. Вказує на те, що вона являється власником домогосподарства по вул. Галицькій, 42 в с. Незвисько, Городенківського району. За час спільного проживання, позивач по справі постійно зловживав спиртними напоями, в пяному стані вчиняв сімейні скандали, сварки, спричиняв тілесні ушкодження, вчиняв різного роду насилля над відповідачкою, її дочкою та своїми дітьми, через що вони змушені були тікати із дому, пошкоджував та приводив у негідність різні речі домашнього вжитку. Протягом останніх трьох років позивач почав нестерпно зловживати спиртними напоями, лікувався в Івано-Франківському наркодиспансері. Позивач, будучи в пяному стані своїм систематичним руйнуванням речей домашнього вжитку, систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим проживання інших членів сімї разом з ним в одному будинку. Близько року назад, після виходу із Городенківської ЦРЛ, із позивачем, який був в пяному стані, в будинку виникла сварка через зловживання ним спиртними напоями, і ОСОБА_2, забравши свої речі, самостійно пішов проживати до своєї матері по вул. Білогірській, 53 с. Незвисько Городенківського району. На даний час на розгляді Городенківського районного суду районного суду знаходиться цивільна справа за позовом дочки відповідачки ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. ОСОБА_4 вважає, що причиною подачі позивачем до суду позовної заяви є ще й те, що проживаючи разом із своєю матірю він продовжує зловживати спиртними напоями, зароблені кошти пропиває, продовжує систематично порушувати правила співжиття, робить неможливим проживання із ним його матері в одному будинку, і його матір ОСОБА_6 виганяє його із дому, та не бажає із ним проживати.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених в ньому підстав. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не зявилася. Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, підтримала заперечення на позовну заяву. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно копії повторного свідоцтва про шлюб серія І-НМ № 149625 позивач ОСОБА_2 05.09.1976 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_8.

Відповідно до Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР ОСОБА_4 є забудівником земельної ділянки в с. Незвисько вулиця Леніна Городенківського району, що дозволено виконкомом Городенківської районної Ради депутатів трудящих від 9 червня 1972 року № 166.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались на підставі записів у по господарських книгах. Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Довідка № 667 від 27.07.2015 року, видана Незвиською сільською радою стверджує, що згідно по господарських книг в селі Незвисько по вул. Галицька, 42 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є головою двору, власником житлового будинку.

З довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 955 від 19.11.2014 р., виданої Незвиською сільською радою слідує, що за адресою с. Незвисько вул. Галицька, 42 Городенківського району зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10.

ОСОБА_2 з жовтня 2014 року і по даний час проживає в селі Незвисько в будинку матері ОСОБА_6 по вул. Білогірська № 53 Городенківського району Івано-Франківської області, житлові умови проживання задовільні, що підтверджено довідкою № 680 від 31.07.2015 року та актом огляду умов проживання № 691 від 03.08.2015 року, виданих Незвиською сільською радою.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 суду вказали, що ОСОБА_2 має конфлікти з дружиною ОСОБА_7 Пояснили, що позивач вже не вперше після конфлікту іде проживати до своєї мами. Про те, помирившись із дружиною повертається проживати в господарство відповідачки. Однак, після останньої сварки з дружиною проживає в своєї мами і при неодноразовій спробі помиритися, його не впускають на подвіря будинку.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 суду пояснили, що ОСОБА_2 є їхнім батьком, який разом із їхньою матірю проживали в будинку, який належить бабусі. Вказують на те, що бабуся ОСОБА_4 батька не виганяла, після чергової сварки з матірю, він пішов проживати до своєї мами в с. Незвисько вул. Білогірська, 53. Вказують, що конфлікти виникають через те, що батько зловживає спиртними напоями і на прохання ОСОБА_7 не хоче змінюватися, через що остання подала до суду позов про розірвання шлюбу. Однак, мама не є власником будинку і не вправі вирішувати хто має там проживати, а бабуся похилого віку і бажає проживати в своєму будинку в спокійній обстановці. Зазначають, що коли батько не випивав, в сімї були нормальні відносини.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_2 не є власником будинку в селі Незвисько по вул. Галицька, 42, та ним не доведено належними доказами факт чинення йому перешкод в проживанні в житловому будинку за вищевказаною адресою, оскільки він сам ствердив в судовому засіданні, що після конфлікту з дружиною перейшов проживати до своєї матері в с. Незвисько вул. Білогірська, 53.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 214-215, 218, 294, 296 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Федів Л.М.