Справа №577/3072/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/526/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Лузан Л. В. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк » на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк » до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року Приватне акціонерне товариство комерційний банк « ПриватБанк » ( далі - ПАТ ) звернулось до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в сумі 18 436 грн. 93 коп., мотивуючи свої вимоги порушенням з боку відповідача умов договору.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, ухваливши нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що висновок судової почеркознавчої експертизи №1061, складений 25 грудня 2014 року, на який послався суд при ухвалення оскаржуваного рішення, є недопустимим доказом, оскільки було порушено процедуру проведення почеркознавчої експертизи. Окрім того, зазначає, що ОСОБА_5 надавав відповідачу правову допомогу не як фахівець у галузі права, а діяв як його представник, тому витрати за послуги представника в суді не підлягають відшкодуванню.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 05 вересня 2011 року невстановлена особа від імені відповідача ОСОБА_4 уклала договір на отримання кредиту в ПАТ в розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Даний договір складається із кількох документів : анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ( а.с. 7 ), довідки про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна 55 днів пільгового періоду » ( а.с. 8 ) та Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ( а.с. 9-32 ).

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №1061, складеного 25 грудня 2014 року ( а.с. 81-87 ), підписи від імені ОСОБА_4 у анкеті заяві від 05 вересня 2011 року в довідці про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна 55 днів пільгового періоду » ( а.с. 8 ) виконані не відповідачем, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Підписи від імені ОСОБА_4 у завіреній 05 вересня 2011 року копії паспорта виконані не відповідачем, а іншою особою.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 вказаного кредитного договору не підписував та грошових коштів від ПАТ не отримував, а тому підстави стягнення з нього заборгованості за кредитом відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2015 року по справі №577/1512/15-ц провадження №2/577/550/15, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір, укладений між сторонами 05 вересня 2011 року, оскільки ОСОБА_4 не виказував волевиявлення на укладання кредитного договору, не підписував його та не отримував від ПАТ кредитних коштів ( а.с. 218-219 ).

Суд встановив, що кредитний договір від імені позичальника було укладено невстановленою особою, з використанням втраченого у 2010 році паспорта відповідача та переклеювання фотокартки у документі.

Дане рішення суду набрало законної сили та є обов»язковим для усіх фізичних та юридичних осіб.

Доводи апеляційної скарги з приводу недопустимості як доказу висновку судової почеркознавчої експертизи №1061 також є необґрунтованими.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За клопотанням відповідача, по даній справі була призначена судово-почеркознавча експертиза, провадження якої доручено експертам Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора ОСОБА_6.

В розпорядженні експерта малося достатньо вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків підпису відповідача, вони відповідають обєктам, які досліджуються, за часом виконання, за формою документів, тощо.

Як розяснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах » від 25 травня 1998 року №15, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Враховуючи те, що експертом при проведенні дослідження було додержано вимоги законодавства, йому надано достатньо обєктів дослідження, відповіді на постановлені запитання були надані повно, а висновки узгоджуються з іншими доказами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку експертному висновку.

За змістом ст.ст. 10 та 60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, переконливих доказів на підтвердження навмисної зміни ОСОБА_4 підпису при укладанні кредитного договору ПАТ надано не було.

Клопотань про призначення повторної експертизи, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції ПАТ заявлено не було.

Слід зазначити також, що з копії паспорту серія МА777565, який міститься у кредитній справі ПАТ, чітко вбачається, що на фотокартці зображений не ОСОБА_4, а зовсім інша особа ( а.с. 33 ).

З урахуванням того, що кредитний договір ОСОБА_4 не підписував, не доведено отримання ним коштів за договором, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку по відсутність підстав для задоволення позову.

Є безпідставними і доводи апелянта щодо необгрунтованого відшкодування ОСОБА_4 понесених ним витрат на правову допомогу.

За змістом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на правову допомогу.

Як розяснено в п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » від 17 жовтня 2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом ( стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI « Про адвокатуру та адвокатську діяльність » ) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору ( статті 12, 42, 56 ЦПК ).

Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Отже з викладеного слідує, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, компенсуються витати понесені ним на правову допомогу, яка була надана як адвокатом, так і іншим фахівцем в галузі права, незалежно від того, чи брала ця особа участь в якості адвоката, чи представника сторони.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 має право на заняття адвокатською діяльністю, його повноваження, як представника, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 42 ЦПК України, посвідчені договором про надання правової допомоги, укладений з відповідачем 16 липня 2014 ( а.с. 44-45 ).

Враховуючи те, що підстав для задоволення позову не вбачалося, тому суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, прийшов до обґрунтованого висновку про відшкодування відповідачу понесених ним витрат на правову допомогу за рахунок ПАТ. Розмір стягнутих судових витрат відповідає ступеню складності справи та часу, витраченому представником на участь у справі.

З огляду на вищевикладене, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк » відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді