Справа № 450/2229/14 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/1983/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції обмежився лише дослідженням постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-7 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340грн.(за неповідомлення безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів (факт роботи у територіальному центрі його дружини). Вказує, що суд помилково не звернув уваги на те, що Кодекс законів про працю визначає вичерпний перелік підстав для звільнення з роботи працівників (ст.ст.36,38,40,41) хоча у розпорядженні про звільнення з роботи не вказано жодних з передбачених у законі вичерпних підстав для припинення трудового договору. Звертає увагу, що редакція п.7-1 ст.36 КЗпП України діяла лише до 09.06.2013 року, а з цього часу дію трудового договору з працівником може бути припинено за вчинення ним не всякого корупційного правопорушення, а лише того, що пов"язане з порушенням обмежень, передбачених законом про протидію і боротьбу з корупцією. Вважає, що вчинення ним корупційного правопорушення у даний час не може бути наслідком звільнення правопорушника з роботи (служби). Крім цього, зазначає, що суд помилково посилався на те, що він повинен заявляти вимогу про незаконність розпорядження, оскільки трудове законодавство не передбачає такого обов"язку працівника. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, які давала представник Пустомитівської РДА - Антосюк Н.Я., будучи в одному із судових засідань 08.04.2015 року, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_2 з 20.08.2002 року призначений Управлінням праці та соціального захисту населення Пустомитівської РДА на посаду директора ОСОБА_4 територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян з випробовувальним терміном два місяці. (а.с.16).

Відповідно до постанови КМУ від 29.12.2009 року №1417 та розпорядження Пустомитівської РДА від 12.03.2010 року № 154 Пустомитівський територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян перейменовано у Пустомитівський районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг). (а.с.16).

Розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації №116-к від 04 серпня 2014 року відповідно до ч.2 ст.22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", на виконання постанови Пустомитівського районного суду Львівської області №450/1676/14-п ОСОБА_2, директора ОСОБА_4 районного територіального центру соціального обслуговування звільнено із займаної посади з 04 серпня 2014 року.

Підставою для звільнення ОСОБА_2 з роботи послужила постанова Пустомитівського районного суду Львівської області №450/1676/14-п від 25 червня 2014 року згідно якої ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУ пАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 (триста сорок) гривень в дохід держави.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив із вимог ч.4 ст.61 ЦПК України та вказав у рішенні, що зважаючи на вказане, не підлягають доказуванню обставини чи мало місце корупційне правопорушення, передбачене ст.172-7 ч.1 КУпАП та чи є його суб"єктом позивач у цій справі, оскільки такі встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів не погоджується із рішенням суду в частині правомірності звільнення позивача з роботи, виходячи із наступного:

Кодексом законів про працю України передбачений вичерпний перелік підстав звільнення працівників з роботи - це статті 36,38,40,41, однак в розпорядженні №116-к від 04 серпня 2014 року не зазначено жодної з підстав, передбачених КЗпП України припинення трудового договору з позивачем, що не дає суду можливості проаналізувати правомірність такого звільнення та відповідність його вимогам трудового законодавства.

Зважаючи на те, що Законом № 4711-1У від 17.05.2012 року (чинний з 13.06.2012 р.) Кодекс законів про працю України було доповнено п.7-1 ст. 36 набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення., однак така редакція п.7-1 ст.36 КЗпП України діяла до 09.06.2013 року, оскільки Законом № 224-У11 від 14.05.2013 року вказаний пункт доповнено словами "пов"язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (після слова "правопорушення).

Отже, з 09.06.2013 року трудовий договір з працівником може бути припинено за вчинення ним не всякого корупційного правопорушення, а лише того, що пов"язане з порушенням обмежень, передбачених Законом про протидію і боротьбу з корупцією.

Звільненню на підставі п.7-1 ст.36 КЗпП України ( а не за ч.2 ст.22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" ) підлягають особи, притягнуті до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов"язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом. Виходячи із змісту Закону та статей 172-4- 172-9 КУпАП, до таких порушень можна віднести лише порушення обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності (ст. 172-4 КУпАП) та порушення встановлених Законом обмежень щодо одержання дарунка (пожертви) ч.1 ст.172-5 КУпАП. Отже, більшість адміністративних корупційних правопорушень, відповідальність за вчинення яких передбачена у главі 13-А КУпАП, не пов"язані з порушенням обмежень, передбачених Законом і за вчинення таких у даний час немає наслідком звільнення правопорушника з роботи (служби).

Зазначеним вище Законом України від 14 травня 2013 року №224-У11 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реалізації державної антикорупційної політики" (набрав чинності 09 червня 2013 року) внесені зміни до статті 9 Закону, відповідно до яких обмеження щодо роботи близьких осіб не поширюються на осіб, які, зокрема, працюють в галузі соціального захисту, крім державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування.

У листі Міністерства юстиції України № Д- 12187/11 від 21.07.2014 року ( а.с.55) з цього приводу дано чітке роз"яснення та зазначено, що згаданими змінами до статті 9 Закону фактично скасована відповідальність осіб, які працюють, зокрема, в галузі соціального захисту та є близькими особами і працюють в умовах безпосереднього підпорядкування один одному.

Згадане положення має зворотню дію в часі і застосовується до правовідносин, які мали місце до набрання ним чинності.

Слід зазначити, що згідно пояснень позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 дружина позивача не була у безпосередньому його підпорядкуванні, хоч згідно вище названого Закону мала таке право, якби працювала керівником одного із структурних підрозділів територіального центру соціального обслуговування.

Відповідно до постанови КМУ від 18 квітня 2012 року №606 "Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської а Севастопольської міської, районної, районної в м.Києві та Севастопольсьої державних адміністрацій із останніми змінами від 25.06.2014 року №206 та переліку структурних підрозділів Пустомитівської РДА вбачається, що Пустомитівський районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) не є структурним підрозділом Пустомитівської РДА, а відтак не є органом державної влади.

Відповідно до п.7 Положення про Пустомитівський районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) методичне забезпечення діяльності територіального центру здійснює Міністерство соціальної політики, координацію, контроль за забезпеченням його діяльності - в установленому порядку департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, організаційно-методичне забезпечення та контроль за додержанням законодавства про надання соціальних послуг-управління соціального захисту населення Пустомитівської районної державної адміністрації. (а.с.73-78).

Критеріями віднесення тієї чи іншої особи до осіб публічної служби може бути наявність запису у трудовій книжці особи про складання Присяги державного службовця та присвоєння відповідного рангу державного службовця, наявність виплати суми за ранг у загальній сумі із заробітною платою інше.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду про закриття провадження в адміністративній справі № 813/5606/14 від 18 вересня 2014 року ( а.с.10) зазначено, що у судовому засіданні позивач підтвердив той факт, що не перебував на посаді, яка віднесена до посад державних службовців, не складав Присяги державного службовця, посадової інструкції не мав, а діяв відповідно до Положення про Пустомитівський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг).

Згідно трудової книжки позивача запис про встановлення рангу державного службовця та прийняття присяги державного службовця у трудовій книжці відсутні ( а.с. 13-16).

Із зазначеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що посада директора ОСОБА_4 територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) не відноситься до публічної служби, а є вільнонайманою по трудовому договору, а сам територіальний центр не є органом влади, так як в його обов"язки входить надання соціальних послуг.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення Пустомитівського районного суду Львівської області як незаконного та постановлення нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Із матеріалів справи встановлено, що з часу звільнення позивача ОСОБА_2 з роботи, тобто з 04 серпня 2014 року до дня поновлення його на роботі 12 травня 2014 року вимушений прогул складає 193 робочих дні при п"ятиденному робочому тижні.

Середньоденна заробітна плата позивача становить 244,68 грн. відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) (а.с.12).

Отже, заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу становить 47 223, 24 грн. ( 193 дні помножити на 224, 68 = 47 223,24 грн).

Зазначена сума підлягає виплаті позивачу відповідачем Пустомитівською РДА.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про: п.2) присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць; п.4) поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Керуючись ст.ст. 307ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення згідно якого:

Скасувати розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №116-К від 04 серпня 2014 року та поновити ОСОБА_2 на посаді директора ОСОБА_4 районного територіального центру соціального обслуговування ( надання соціальних послуг) з 05 серпня 2014 року.

Стягнути з Пустомитівської районної державної адміністрації в користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05 серпня 2014 року по 12 травня 2015 року в сумі 47 223,24 грн. (сорок сім тисяч двісті двадцять три грн.).24 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді директора ОСОБА_4 територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) та стягнути в користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) середньомісячний заробіток в сумі 4649,00 грн. (чотири тисячі шістсот сорок дев"ять грн.00 коп.)

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин