Номер провадження: 22-ц/785/7590/15
Головуючий у першій інстанції Погрібний С. О.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретарів: Феленко В.В., Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зміну порядку користування спільним майном, за участю третьої особи - ОСОБА_8,

встановила:

05 лютого 2015 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів та просив розділити особовий рахунок між сторонами, згідно умов, що склалися за фактичними умовами проживання: житлову кімнату літ. 1, 10,8 кв.м., - ОСОБА_5, ОСОБА_9, житлову кімнату літ.2, площею 17,0 кв.м., - ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_4, житлову кімнату літ.2, площею 10,7 кв.м., - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11.

Свої вимоги мотивував тим, що сторони зареєстровані та проживають разом за адресою: АДРЕСА_1, у приватизованій трикімнатній квартирі. За умовами проживання, що склалися на цей час, позивачі та відповідачі окремо користуються трьома різними житловими кімнатами кожні; приміщеннями загального користування є коридор, кухня, ванна, туалет. Спорів про умови користування житловими приміщеннями між сторонами не існує. Втім, відповідачі не виконують свій обов'язок з оплати комунальних послуг, з огляду на що постійно виникає заборгованість за комунальні послуги.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив його вимоги задовольнити.

Відповідачі в останньому судовому засіданні надали суду заяву, якою позовні вимоги визнали у повному обсязі, просили суд розглядати справу за їхньої відсутності, підтвердили факт відсутності спору з приводу переліку житлових кімнат, що перебувають в їх окремому користуванні. Відповідачі також просили встановити спосіб виконання рішення, згідно із яким оплата заборгованості по рахунках за отримані комунальні послуги до здійснення відкриття окремих особових рахунків є солідарним обов'язком усіх сторін по справі (а.с.51).

Позивач надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності; одночасно просив встановити спосіб виконання рішення, згідно з яким оплата заборгованості по рахунках за комунальні послуги до відкриття окремих особових рахунків є солідарним обов'язком усіх сторін по справі (а.с. 50).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2015 року позов ОСОБА_6 було задоволено частково та було встановлено порядок користування співвласниками спільним майном наступним чином:

- розділити обліковий рахунок по сплаті комунальних послуг користувачів квартири за адресою: АДРЕСА_1, шляхом оформлення окремого рахунку:

на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_9 - виходячи з користування житловою кімнатою літ.1, площею 10,8 кв.м.,

на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_4 - виходячи з користування кімнатою літ.2, площею 17,0 кв.м.,

на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11 - виходячи з користування житловою кімнатою літ.3, площею 10,7 кв.м.;

за користування загальними приміщеннями обов'язок зі сплати комунальних послуг залишити за всіма співвласниками.

У задоволенні інших позовних вимог було відмовлено.

Встановлено спосіб виконання цього рішення суду, згідно із яким оплата суми заборгованості по рахунках за надані комунальні послуги мешканцям (споживачам) квартири за адресою: АДРЕСА_1, що виникла до відкриття окремих особових рахунків, є солідарним обов'язком усіх сторін по справі.

Встановлено порядок виконання цього рішення, вказавши, що це рішення суду є обов'язковою до виконання підставою для відповідної житлово-експлуатаційної організації, що виконує функції виконавця житлово-комунальних послуг за адресою будинку: АДРЕСА_1, для відкриття окремих особових рахунків з нарахування та оплати за надані комунальні послуги - згідно з цим рішенням та відповідно до займаних особами житлових кімнат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким розподілити оплату заборгованості по рахунках за надані комунальні послуги, починаючи з вересня 2012 року, між мешканцями квартири, відповідно до своєї частки за оплату користування та споживання, враховуючи існуючі квитанції на сплату.

Також апелянти ставлять питання про встановлення порядку користування співвласниками спільним суміжним майном, шляхом оформлення окремих рахунків, розподіливши заборгованість по рахункам за надані комунальні послуги, починаючи з вересня 2012 року, відповідно до своєї частки проживання та користування, враховуючи існуючі квитанції оплати. Приміщення загального користування залишити у спільному користуванні.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.12.2003 року, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 в рівних частках належала квартира АДРЕСА_1, загальною площею 54,10 кв.м. (а.с.7).

Зазначене свідоцтво видане на підставі розпорядження органу приватизації №183086 від 19.12.2003 року (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 померла, спадкоємцями першої черги її 1/7 частини зазначеної квартири є її діти: ОСОБА_6 (позивач) та ОСОБА_3 (відповідач).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 липня 2013 року, кожний із вказаних дітей успадкував по 1/14 частини вказаної квартири.

Таким чином, позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 стали співвласниками спірної квартири - по 3/14 її частини кожний (1/7 + 1/14).

В інших співвласників: ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 так і залишилось у власності по 1/7 частини спірної квартири.

Сторони у справі зареєстровані та проживають разом за адресою зазначеної квартири, як це вбачається з довідки про склад сім'ї та реєстрації №355 від 30.10.2014 року (а.с.6).

Крім того, у спірній квартирі проживають та зареєстровані неповнолітні: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, які не є співвласниками займаного житла, мають статус членів сімей співвласників житла.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із вимог, передбачених ст.ст. 64, 68, 150 ЖК України, згідно яких члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

При цьому, судом не було в достатній мірі враховано, що спір виник не між користувачами спірної квартири, а саме між її співвласниками.

Більш того, користувачі спірної кватири, якими є неповнолітні ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, взагалі не були залучені до участі у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що вирішення спору у відповідності до вимог житлового законодавства є необгрунтованим і безпідставним.

При цьому, правомірно зазначивши у судовому рішенні про те, що оскільки сторони є співвласниками спірної квартири, то норми ЖК України, на які посилається позивач на обґрунтування свого позову, не в повній мірі підлягають застосуванню до спірної правової ситуації, з огляду на що не вправі вимагати укладення з ними окремих договорів найму цього житла, суд дійшов помилкового висновку про можливість встановлення порядку нарахування та сплати мешканцями - споживачами спірної квартири розміру витрат за надані житлово-експлуатаційною організацією комунальні та інші послуги.

Так, згідно зі ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють, користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, домовленості між співвласниками квартири АДРЕСА_1 щодо користування спільним майном, не досягнуто.

Доказом вищевикладеного свідчить позовна заява ОСОБА_6, апеляційна скарга на судове рішення, додаткова заява ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до апеляційної скарги (а.с.98), а також заява позивача ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції (а.с.126).

Таким чином, враховуючи, що вищевказана трикімнатна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, обов'язок зі сплати усіх обов'язкових платежів покладається на всіх співвласників, відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності, як то передбачено 369 ЦК України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що до смерті ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, спору між співвласниками спірної квартири щодо сплати комунальних платежів не існувало, оскільки ОСОБА_12 самостійно сплачувала всі комунальні платежі, які надавались на утримання вказаної квартири, що було підтверджено в суді апеляційної інстанції всіма особами, які беруть участь у справі.

З цих підстав, колегія суддів зазначає, що встановлення порядку сплати комунальних платежів відповідно до встановленого порядку користування житловими приміщеннями між їх співвласниками, можливе лише після виділу в натурі житлових приміщень між їх співвласниками, відповідно до їх часток, або з відступленням від цих часток, з дотриманням правил, передбачених ст.ст. 364, 368, 370 ЦК України.

Таким чином, до виділу в натурі житлових приміщень між їх співвласниками, розподіл особових рахунків зі сплати за комунальні послуги, з відступленням від часток співвласників, та при відсутності їх відповідної згоди на це, є незаконним і таким, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів також вважає за необхідне вказати, що суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідачі визнали позовні вимоги, оскільки вказане суперечить матеріалам справи, журналом судового засідання, в якому була оголошена перерва для укладення мирової угоди (а.с.46), та відсутністю мирової угоди між сторонами.

Заява відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_5 не може свідчити про повне визнання позовних вимог, тим більше всіма відповідачами у справі (а.с.51).

Крім того, судом не було враховано, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З підстав викладеного, колегія суддів зазначає, що посилання суду на п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» та на ст. 174 ЦПК України, як на підставу для задоволення позовних вимог, є необгрунтованим і незаконним.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційної скарги не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу доводів своєї апеляційної скарги.

Разом з тим, у відповідності до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогами, оскільки при його ухваленні суд неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зміну порядку користування спільним майном, за участю третьої особи - ОСОБА_8, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко