Справа № 404/9172/14-ц
Номер провадження 2/404/418/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року Кіровський районний суд м.Кіровограда

в складі:

головуючого судді -Панфілової А.В.

при секретарі - Палій М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості в сумі 15 034,52 дол. США (195 270,90 гривень), у тому числі: заборгованість за кредитом -10 227,99 дол. США (132 842,87 гривень); заборгованість по сплаті відсотків -1159,64 дол. США (15 061,60 гривень); пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків - 3 646,89 дол. США (47 366,43 гривень). та сплачений судовий збір в сумі 1952,71 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та в обґрунтування позову зазначив, що відповідно до Кредитного договору № 014-09.5-69210 від «28» грудня 2006 р. Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль» було надано громадянину ОСОБА_2 кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 23 000,00 дол. США строком до «27» грудня 2016 року із сплатою 14% річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку тa строки, визначенні договором .

Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п 3.2. Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника.

3 метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України- між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 «01» серпня 2011 року була укладена Додаткова угода №2 до Кредитного договору, відповідно до якої Графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в новій редакції в Додатку №1,2, який є невід'ємною частиною Додаткової угоди.

Відповідно до п.п. 1.4., 3 Додаткової угоди №2 від «01» серпня 2011 року Відповідач-1 зобов'язвася щомісячно повертати кредитні кошти згідно графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 27.12.2016 р. Крім того, Відповідач-1 зобов'язався щомісячно сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14% річних.

З укладенням Додаткової угоди у Позичальника виник обов'язок повернути кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та розмірах чітко встановлених новою редакцією Графіка погашення, у разі прострочення якого Кредитор має право дострокового стягнути заборгованість за кредитом, відсотками та пеню.

Відповідачем-ОСОБА_2 не виконуються вищезазначені умови, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту, в зв'язку з чим станом на 16.09.2014 р. заборгованість по кредиту становить 10 227,99 дол. США (132 842,87 грн.), з яких прострочена сума боргу складає 1 099,82 дол. США (14 284,65 грн.).

Відповідно до ч.І ст.1048 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний виплачувати відсотки від суми займу щомісячно до дня повернення позики, при відсутності іншої домовленості.

Але, відповідачем- ОСОБА_2 не виконуються умови щодо сплати відсотків та станом на 16.09.2014 р. заборгованість по сплаті відсотків становить 1159,64 дол. США (15 061,60 гривень).

Згідно ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до п. 10.1. Кредитного договору у випадку порушення Відповідачем графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, Позивач нараховує ОСОБА_2 пеню в розмірі 0.5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Таким чином, станом на 16. 09.2014 р. пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків, становить 3 646,89 дол. США (41 366,43 гривень).

В забезпечення належного виконання ОСОБА_2, умов кредитного договору було укладено договори поруки за №014-09.5-17575 від 28.12.2006 р. та №014-09.5-17574 від 28.12.2006 р., згідно яких (Пивоварова) нині ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно виступили поручителями Відповідача-1 і взяли на себе зобов'язання перед банком AT "РБ Аваль" відповідати по зобов'язанням ОСОБА_2, що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов'язань.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та в обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що поручились перед банком за позичальника ОСОБА_2 кожна окремим договором поруки (№014-09.5-17575 від 28.12.2006 р. та №014-09.5-17574 від 28.12.2006 p.), підстави для солідарної відповідальності згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України відсутні. Вимоги банку до мене, як поручителя, не може бути задоволена, оскільки порука припинилась до пред'явлення позову.

За умови пред'явлення банком боржнику вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Оскільки 16.12.2009 року банком було пред'явлено позичальнику ОСОБА_2 вимогу під №957 про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, в якій банк вимагав від позичальника дострокового повного погашення всієї заборгованості по кредитному договору в термін до 16.01.2010 року. З пред'явленням позичальнику даної вимоги термін виконання ним основного зобов'язання змінився на 16.01.2010 року. Відповідно, термін пред'явлення банком вимог до поручителів був до 16.07.2010 року.

У встановлений законодавством шестимісячний строк банк вимоги до неї як поручителя, не направив і позов не пред'явив, тому дія договору поруки припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не з»явилися, про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином. Відповідач ОСОБА_2 неодноразово подавав заяви про надання часу для отримання правової допомогиі відкладення розгляду справи.

Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі.

Судом встановлено наступні факти.

Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення кредитного договору № 014-09.5-69210 від 28.12.2006 року ( а.с.6-17), договором поруки № 014-09.5-69210 від 28.12.2006 року (а. с. 18-21), Додаткова угода №2 до Кредитного договору № 014-09.5-69210 від 01.08.2011 року (а. с. 22-27). .

Згідно позовних вимог та довідки (а.с.2-5, 31-34) заборгованість станом на 16.09.2014р. становить -15 034,52 дол. США (195 270,90 гривень), у тому числі: заборгованість за кредитом -10 227,99 дол. США (132 842,87 гривень); заборгованість по сплаті відсотків -1159,64 дол. США (15 061,60 гривень); пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків - 3 646,89 дол. США (47 366,43 гривень).

Згідно ст. ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язань є неприпустимою.

Згідно статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У відповідності до статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.І ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 610-611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від нього або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Згідно ч. 1ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У відповідності до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика.Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Таким чином, між заявником та боржником на підставі вказаного договору виникли цивільно-правові відносини, що регулюються ст. 1054 Цивільного кодексу України

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову частково, оскільки відповідачем ОСОБА_2 не виконуються взяті на себе зобов»язання, відповідно до умов укладеного кредитного договору , а тому позов в цій частині є обгрунтованим. Відповідно до договору поруки, укладеного відповідачем ОСОБА_4 поручитель несе солідарну відповідальність по борговим зобов»язанням кредитора ОСОБА_2

В частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3, суд дійшов висновку щодо відмови, оскільки відповідно до постанови Верховного Суду України від 17.09.2014 року в справі №6-53цс14, постанови Верховного Суду України від 24.09.2014 року по справі № 6-106цс14, постанови від 17.12.2014 року Верховного Суду України по справі №6-185 цс14,

зазначено правову позицію, щодо відповідальності поручителів по різних договорах поруки.

Статтею 554 ЦК передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом п.1.3 договорів поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених у кредитному договорі. Відповідно до п.1.4 договорів поруки відповідальність поручителя й боржника є солідарною. При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. Пунктом 2.2 договорів поруки встановлено право кредитора в разі невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання.

У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК відсутні.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 Постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказав, що: відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати».

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

16.12.2009 року банком було пред'явлено позичальнику ОСОБА_2 вимогу під №957 про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, в якій банк вимагав від позичальника дострокового повного погашення всієї заборгованості по кредитному договору в термін до 16.01.2010 року (а. с.95 ).

З пред'явленням позичальнику даної вимоги термін виконання ним основного зобов'язання змінився на 16.01.2010 року. Відповідно, термін пред'явлення банком вимог до поручителів встановився до 16.07.2010 року.

У встановлений законодавством шестимісячний строк (до 16.07.2010 року) банк вимоги до ОСОБА_3 як поручителя, не направив і позов не пред'явив, тому для договору поруки припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в розмірі 1952,71 грн. по 976,35 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 533,554,1048,1050,1054 ЦК України, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 Постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», постанови Верховного Суду України від 17.09.2014 року в справі №6-53цс14, постанови Верховного Суду України від 24.09.2014 року по справі № 6-106цс14, постанови від 17.12.2014 року Верховного Суду України по справі №6-185 цс14, ст. ст.11, 88, 212-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - 15 034,52 дол. США , що в еквіваленті складає 195 270,90 гривень, у тому числі: заборгованість за кредитом -10 227,99 дол. США, що в еквіваленті складає 132 842,87 гривень; заборгованість по сплаті відсотків -1159,64 дол. США, що в еквіваленті складає 15 061,60 гривень; пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків - 3 646,89 дол. США, що в еквіваленті складає - 47 366,43 гривень та сплачений судовий збір в сумі 1952,71 грн. по 976,35 грн. з кожного.

В частині позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда