Справа № 758/4618/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - Барановської Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, мотивуючи свої вимоги тим, що вони утримують та регулярно надають (здійснюють) обов'язкові послуги з утримання житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 242,4 кв.м., у зв'язку з чим, відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, йому на праві сумісної власності належать також площі загального користування та технічні засоби, що забезпечують будинок АДРЕСА_1.

Зазначають, що між ТОВ «ВЕП «ВД-Побут» та відповідачем були укладені Договори про надання комунальних послуг та участь власника нежитлового приміщення в експлуатаційних витратах по утриманню будинку від 09 червня 2006 року за № 40 та від 01 липня 2008 року за № 103.

Вказують на те, що відповідно до ст. 322 ЦК України відповідач має нести всі витрати, необхідні для збереженості майна, зокрема його утримання та виконувати покладені на нього зобов'язання належним чином.

Звертають увагу суду на те, що в порушення ст.ст. 322, 509, 526 ЦК України відповідач не виконує своїх зобов'язань у зв'язку з чим в нього виникла перед ТОВ «ВЕП «ВД-Побут» заборгованість за послуги з утримання будинку і прибудинкову території (експлуатаційні витрати) та комунальні послуги за період з 01.12.2012 року по 01.03.2014 року на загальну суму 9 017, 19 грн., яка складається із: відшкодування експлуатаційних витрат; вивіз сміття; послуг електрозабезпечення; ХВП та ГВП; послуг утримання мереж; рентабельності.

Зазначають, що вони неодноразово нагадували відповідачу про оплату заборгованості за надані послуги та просили погасити її, направляли претензії-попередження, однак останній борг не сплачує та ігнорує їх законні вимоги.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 322, 382, 525, 526, 541, 543, 625 ЦК України, Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року за № 572, ст.ст. 67, 68, 151, 179 ЖК України звертаються з даним позовом до суду та просять стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за послуги утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні витрати) в розмірі 9 017, 19 грн. та судові витрати в розмірі 243, 60 грн.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обгрунтуваши поясненнями просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні вимоги позивача не визнає, мотивуючи зокрема тим, що позивач пред'явив до нього вимоги, які не ґрунтуються на чинних Договорах, оскільки Договір № 40 від 09.06.2006 року, вичерпав термін дії 09.06.2007 року, Договір № 103 від 01.07.2008 року, вичерпав термін дії 31.12.2008 року, та є недійсним згідно листа ТОВ «ВЕП «ВД-Побут» № 212 від 30.11.2012 року, а Договір № 40 від 02.03.2009 року не підписаний сторонами з причини не узгодження тарифів, у зв'язку з чим на його думку зазначені Договори не можуть бути підставою для позовної заяви про стягнення з нього боргу за період з 01.12.2012 року по 01.03.2014 року.

Також вказує на те, що здійснені позивачем розрахунки заборгованості за період з 01.12.2012 року по 01.03.2014 року не відповідають дійсності, оскільки вони суперечать обставинам викладеним позивачем в тексті позовної заяви, а також у зв'язку з тим, що позивачем до складу заборгованості неправомірно включено послугу «ГВП» (гаряче водопостачання), якою він не користується з 01.06.2009 року.

Крім того, посилається на те, що є безпідставними посилання позивача про неналежне виконання ним своїх зобов'язань, оскільки ним оплата послуг експлуатуючої організації сумлінно виконувалась по тари¬фах для нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1, затверджених розпоря¬дженням КМДА № 2380 від 15.12.2011 року, виключно за фактично спожиті послуги.

Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити в задоволенні позову позивача за його безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 242,4 кв.м., що не заперечується останнім та об'єктивно підтверджується наданим суду Свідоцтвом про право власності від 09.06.2006 року, виданим на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 1073-С/НП від 01.06.2006 року (а.с. 6).

Балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут», яке виконує комплекс робіт по утриманню будинку, прибудинкової території та допоміжних приміщень відповідно до «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», а також виконує вимоги АК «Київнерго» та «Київводоканал» щодо приладів обліку та звітності по тепло- та водопостачанню.

Як вбачається з матеріалів справи з моменту набуття відповідачем права власності на вищезазначене нежитлове приміщення до даного часу, між ним та ТОВ «ВЕМ «ВД-Побут» було укладено:

- Договір № 40 про участь власника нежитлового приміщення у розрахунках на утримання будинку та прибудинкової території від 09.06.2006 року предметом якого було забезпечення Експлуатаційним підприємством, як балансоутримувачем будинку на підставі Акту приймання в експлуатацію від 27.12.2005 року № 422, необхідних умов користування нежитловим приміщенням, належного Замовнику та оплата Замовником цих послуг у відповідності до розрахунку, що є невід'ємною частиною Договору. Строк дії Договору з 09.06.2006 року до 09.06.2007 року. При бажанні Замовника на подальше користування комунальними послугами, Замовник повинен за місяць до закінчення строку дії Договору звернутися з заявою до Експлуатаційного підприємства на продовження строку дії договору. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії Договору жодна з Сторін не вимагає його припинення, він вважається подовженим на слідуючий річний термін;

- Договір № 103 про надання комунальних послуг від 01.07.2008 року предметом якого було надання «Виконавцем», як балансоутримувачем будинку, комунальних послуг для забезпечення користування нежитловим приміщенням «Споживача» відповідно нормам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 560 від 12.07.2005 року. Строк дії Договору з 01.07.2008 року до 31.12.2008 року. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

Факт укладення зазначених Договорів не заперечується відповідачем в судовому засіданні, так само як не заперечується останнім факт надання ТОВ «ВЕМ «ВД-Побут» комунальних послуг для забезпечення користування його нежитловим приміщенням, їх отримання та їх оплату в розмірах погоджених сторонами в укладених Договорах, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно наданого суду Листа ТОВ «ВЕМ «ВД-Побут» № 212 від 30.11.2012 року адресованого ОСОБА_2, останні повідомили його, що у зв'язку з тим, що договір між ними був укладений не на їх користь, до нього не ввійшли вимоги законодавця щодо участі суб'єктів підприємницької діяльності в утриманні житлового будинку, а тому просили Договір № 103 від 01.07.2008 року вважати недійсним з 01.01.2013 року.

З викладеного вбачається, що сторони у відносинах які склалися між ними до 01.01.2013 року керувалися саме Договором № 103 про надання комунальних послуг від 01.07.2008 року, згідно умов якого «Виконавець» протягом дії даного договору бере на себе обов'язки виконувати комплекс робіт по утриманню будинку та допоміжних, технічних приміщень згідно вимогам «Правил користування приміщеннями в житлових будинках», від свого імені, за дорученням «Споживача», укладає угоди на постачання енергоносіїв з енергогенеруючими організаціями як то: АК «Київнерго», АЕК «Київенерго», ВАТ «Водоканал» стосовно споживання, обліку, сплати та звітності, а «Споживач» бере на себе обов'язки дотримуватись правил користування нежитловим приміщенням та відшкодовує вартість послуг сторонніх організацій та оплату послуг виробничих служб «Виконавця», згідно договору.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що в 2009 році позивачем на адресу відповідача було направлено пропозицію про укладення Договору № 40 від 02.03.2009 року про надання житлово-комунальних послуг і між ними відбувалася певна переписка стосовно узгодження його умов.

Також судом встановлено та об'єктивно підтверджується письмовими запереченнями відповідача і наданими ним документами, що останній з 01.01.2013 року (день припинення дії Договору № 103 про надання комунальних послуг від 01.07.2008 року) продовжує отримувати від позивача комунальні послуги, однак не погоджуючись з їх вартістю здійснює їх оплату частково з посиланням на Договір № 40 від 02.03.2009 року в той же час вказуючи в своїх запереченнях на його не укладення у зв'язку із не підписанням через неузгодження тарифів (а.с. 33-50).

Статті 626, 638 ЦК України визначають, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами ст.ст. 641, 642 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Аналізуючи в сукупності зазначенні норми ЦК України з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що Договір № 40 від 02.03.2009 року про надання комунальних послуг є укладеним, оскільки відповідач хоч і частково здійснивши оплату вартості наданих позивачем послуг та пославшись на вказаний Договір фактично прийняв пропозицію останнього про його укладення.

Стаття 322 ЦК України визначає, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З системного аналізу чинного законодавства України можна зробити висновок, що утримання майна власників нежитлових приміщень (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат експлуатуючій організації у зв'язку з чим вказана особа є також споживачем житлово-комунальних виходячи з приписів ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», яка визначає, що споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу

Згідно п. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Судом встановлено, що 15.12.2011 року Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 2380 було затверджено Тарифи та структура тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються суб'єктами господарювання по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами, в залежності від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якими було встановлено тарифи та структуру тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зокрема і по будинку АДРЕСА_1.

Як вже зазначалося вище, відповідач є власником саме нежитлових приміщень, а тому згідно з вимогами чинного законодавства України на нього крім обов'язку із сплати за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення тощо) за встановленими органами місцевого самоврядування тарифами покладено також обов'язок приймати участь в зальних для всього житлового будинку експлуатаційних витратах пропорційно загальній площі його приміщення.

Судом встановлено, що позивачем з врахуванням вимог зазначених норм законодавства та умов укладеного між сторонами Договору № 40 від 02.03.2009 року за період з 01.12.2012 року по 10.12.2014 року було надано позивачу послуги з утримання будинку і прибудинкової території (експлуатаційні послуги) та нараховано за це відповідну плату, що підтверджується наданими до суду Розрахунками за Формою 5-ВН, Калькуляціями №№ 22, 23 Витягом з калькуляції по АДРЕСА_1, Актами про надання послуг (а.с. 13-18, 84-96, 164-195), які не спростовані відповідачем у зв'язку з чим суд визнає їх такими, що містять достовірну інформацію про предмет доказування та приймає їх до уваги як належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України.

За приписами статей 526, 525, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З системного аналізу зазначених статей ЦК України з іншими його нормами можна зробити висновок, що на сторін договору покладається взаємний обов'язок з виконання взятих на себе зобов'язань належним чином та у встановлений строк, відповідно до погоджених умов в укладеному ними договорі та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, тобто кредитор має виконати належним чином взяті на себе свої зобов'язання, а боржник свої.

Стаття 68 ЖК Української РСР визначає, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Як вбачається зі змісту статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що незважаючи на вимоги зазначених норм чинного законодавства України та умов укладеного між сторонами Договору № 40 від 02.03.2009 року відповідач в період з 01.12.2012 року по 10.12.2014 року отримавши від позивача надані ним послуги з утримання будинку і прибудинкової території (експлуатаційні послуги) не здійснив в повній мірі їх оплату у зв'язку з чим в нього утворилася заборгованість в загальному розмірі 9 017, 19 грн. і яка складається із: відшкодування експлуатаційних витрат; вивіз сміття; послуг електрозабезпечення; ХВП та ГВП; послуг утримання мереж; рентабельності (неналежно виконав свої зобов'язання).

Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, а також врахувавши встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку про доведеність факту наявності між сторонами договірних відносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, факту надання позивачем зазначених послуг та факту отримання їх відповідачем, факту порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, які стосуються повної оплати отриманих послуг з утримання будинку і прибудинкової території (експлуатаційні витрати) та факту виникнення у відповідача заборгованості і її розміру, а також факту правомірності її нарахування позивачем у зв'язку з чим суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, обраний ним такий спосіб свого порушеного права, порушення якого достовірно встановлено судом, як стягнення з відповідача заборгованості відповідає характеру спірних правовідносин сторін, а тому може бути захищене в такий спосіб, що в свою чергу в своїй сукупності є підставою для задоволення позову останнього.

Відповідачем же в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів в спростування вищезазначених обставин, а ті докази які надані не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони об'єктивно спростовуються наданими позивачем доказами та встановленими в судовому засіданні обставинами.

За приписами статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахування викладеного, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову позивача, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на його користь підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 14, 16, 322, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 626, 638, 641, 642 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР, ст.ст. 1, 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут», :

- заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 9 017, 19 грн.;

- судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко