Справа № 461/462/15 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/3301/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника Головного управління МВС України у Львівській області - Мисак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника фермерського господарства «ОСОБА_1.» (далі ФГ «ОСОБА_1») - ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 березня 2015 року у справі за позовом ФГ «ОСОБА_1.» до Головного управління МВС України у Львівській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 березня 2014 року в задоволені вказаному вище позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ФГ «ОСОБА_1.» - ОСОБА_1., просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України на користь ФГ «ОСОБА_1.» 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових осіб ГУ МВСУ у Львівській області, посилаючись на те, що рішення районного суду є незаконним, не обґрунтованим, завідомо неправосудним, прийнятим в порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення щодо часу та місця розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення районного суду відповідає.

Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, у січня 2015 року ФГ «ОСОБА_1.» звернулося із вищевказаним позовом та просило стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті протиправних дій ГУ МВСУ у Львівській області. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28 лютого 2013 року ФГ «ОСОБА_1.» звернулось до ГУ МВСУ у Львівській області із заявою про вчинення суддею Сокальського районного суду Львівської області злочину, який виразився у винесенні суддею завідомо неправосудної постанови, внаслідок чого суддя спричинила ФГ «ОСОБА_1. збитків на суму 100 000 грн. Посилаючись на те, що ГУ МВСУ у Львівській області відмовило ФГ «ОСОБА_1.» у внесенні в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань зазначеної заяви, відтак позивачу завдана моральна шкода внаслідок порушення відповідачем гарантованих Конституцією України та КПК України прав.

Відповідно до відповіді Управління державної служби боротьби з економічною злочинністю ГУ МВСУ у Львівській області від 13.03.2013 року, представнику ФГ «ОСОБА_1.» було повідомлено, що зазначене вище звернення зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області за № 568 і що про результати розгляду та прийняте процесуальне рішення буде повідомлено Сокальським РВ ГУМВС України у Львівській області (а.с.10).

Висновком по заяві представника ФК «ОСОБА_1.», який зроблений працівником Сокальского РВ ГУМВС України у Львівській області 20 березня 2013 року, подальший її розгляд був припинений, про що було повідомлено заявника (38-40).

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статті 56, і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких підприємство чи організація може вважати, що їй заподіяно моральну шкоду.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 (із послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК).

У відповідності до ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації. А визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Оскільки позивачем не доведено наявність шкоди та вини відповідача в заподіянні такої шкоди, районний суд вірно відмовив у задоволені вимог позивачу.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана належна оцінка. Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу представника фермерського господарства «ОСОБА_1.» ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.