АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/785/15 Справа № 205/7660/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник К. О. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому згідно уточнень вказала, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23.08.1963 року до 13.11.2012 року. За час шлюбу 18.12.1972 року сторонами було придбано автомобіль WILLIS легковий седан - В, зеленого кольору, 1942 р/в, д/н НОМЕР_1. Шлюбний договір між сторонами не укладався, домовленості щодо поділу майна подружжя не було. Позивачка просила поділити спільну власність подружжя, а саме, автомобіль WILLIS та виділити позивачу та визнати за нею право власності на вказаний автомобіль, зобов'язати її сплатити відповідачу грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи, та стягнути судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Визначено ідеальні частки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в спільному майні подружжя, та визнано, що кожному з них належить по ? частині автомобіля WILLIS легковий седан - В, зеленого кольору, 1942 р/в, д/н НОМЕР_1.

Визнано право власності за ОСОБА_4 на ? частину автомобіля WILLIS легковий седан - В, зеленого кольору, 1942 р/в, д/н НОМЕР_1, та залишено цей автомобіль в спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та його представник просять скасувати рішення суду першої інстанції та залишити позов без розгляду із тих підстав, що суд не врахував обставини у справі та порушив норми матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 1963 року (а.с.11). Шлюб між сторонами розірваний рішенням суду від 16 серпня 1983 року. Проте, в органах реєстрації актів громадянського стану зареєстровано розірвання шлюбу тільки 13 листопада 2012 року, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.12,36).

Суд вирішив справу із врахуванням вимог Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, а саме ст. 44 КпШС України, яка передбачає, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

А тому, шлюб між сторонами вважається розірваним з моменту отримання свідоцтва про розірвання шлюбу - 13 листопада 2012 року. У зв'язку з чим, твердження відповідача та його представника, що шлюб між сторонами розірваний в 1983 році є такими, що не ґрунтуються на законі.

У період сумісного подружнього життя, сторонами 18.12.1972 року було придбано автомобіль WILLIS легковий седан - В, зеленого кольору, 1942 р/в, д/н НОМЕР_1, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.53)

Також до вказаних правовідносин суд обґрунтовано застосував ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 71 СК України, та врахував роз'яснення, викладені у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до висновків судової автотоварознавчої експертизи від 27.05.2014 року № 1190-14, ринкова вартість автомобіля WILLIS легковий седан - В, зеленого кольору, 1942 р/в, д/н НОМЕР_1, складає величину 7891,42 грн. (а.с.143-157).

Крім того, вирішуючи питання щодо обсягу майна подружжя судом встановлено, що у спільній сумісній власності сторін перебуває земельна ділянка площею 0,1050 га у с. Шевченко Горьківської сільської ради. Вказана земельна ділянка належить позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ДП № 023808 (а.с.58-61). Але сторони земельною ділянкою займатися не бажають та не мають жодної зацікавленості в її поділі.

Вирішуючи спір щодо автомобіля суд врахував вимоги ст. 71 СК України, ст. 365 ЦК України, роз'яснення п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", та зазначив, що суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними, відповідно до їх часток, без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Позивачка просила поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на спірний транспортний засіб в цілому, сплативши відповідачу вартість ? частини майна в якості грошової компенсації.

Відповідач заперечував проти позову, не бажав отримувати грошову компенсацію та вказував, що спірне майно належить лише йому.

Позивачка вимагаючи визнання за нею право власності на спірний автомобіль, не внесла половину вартості майна на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідач заперечує проти запропонованого позивачкою способу поділу спільного майна подружжя таким чином, щоб автомобіль залишилася у повній власності позивачки.

Взявши до уваги ці обставини, а також, що жодна із сторін не внесла грошові кошти на депозит суду в рахунок підтвердження згоди на припинення права власності у спільному майні, суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_4 в цій частині не підлягають задоволенню.

Суд обґрунтовано встановив, що автомобіль WILLIS є неподільним, а сторонами на депозитний рахунок компенсацію частки вартості майна подружжя не внесено, у зв'язку з відсутністю коштів, а тому наявні правові підстави для визначення ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишення майна у їх спільній частковій власності.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, врахував, що відповідач відповідно до п. 9 ч.1 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати не відшкодовуються та компенсуються за рахунок позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд упереджено розглянув справу та порушив права відповідача, врахував неправдивий висновок експерта, та не врахував факт припинення шлюбних відносин між сторонами ще у 1983 році і не застосував позовної давності до позовних вимог, а також того, що в автомобіль були вкладені кошти інших осіб.

Не свідчать про упередженість суду та порушення прав відповідача його доводи лише про те, що суд не задовольняв його бажання та клопотання, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про наявність підстав для застосування вимог ст.20 ЦПК України про відвід судді під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Також безпідставними є посилання відповідача на те, що суд врахував неправдивий висновок експерта щодо оцінки автомобіля, оскільки відповідач не спростував цей висновок належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.ст.57-60,64,66 ЦПК України. Таких доказів відповідач не надав і щодо виникнення у інших осіб прав на автомобіль, оскільки цей автомобіль із моменту його придбання і до теперішнього часу залишається зареєстрованим на праві власності за відповідачем.

Статтею 44 КпШС України, яка була чинною на час перебування сторін у шлюбі, передбачалося, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Шлюб між сторонами розірваний рішенням суду від 16 серпня 1983 року. Але в органах реєстрації актів громадянського стану зареєстровано розірвання шлюбу лише 13 листопада 2012 року, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу, тобто вже в період дії Сімейного кодексу України (а.с.12,36).

Відповідно до вимог ст.72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

За встановлених у справі обставин, суд першої інстанції правильно застосував і норми матеріального права, а проведений судом поділ майна подружжя не суперечить вимогам ст.71 СК України.

Також висновки суду не суперечать і роз'ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", відповідно до п.15 якого, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 р., тобто до дня набрання чинності СК.

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК).

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: