Справа № 137/1123/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2015 р.

Літинський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Гопкіна П.В.,

при секретарі Івановій І.О.,

за участю прокурора прокуратури Літинського району ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Літин цивільну справу за позовом Прокурора Літинського району Вінницької області, в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради, Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні до ОСОБА_2 про стягнення витрат, понесених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Літинського району Вінницької області звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 08.07.2014 р. приблизно о 01:15 ОСОБА_2, перебуваючи поряд із домогосподарством за адресою вул. Першотравнева, 50, с. Дяківці Літинського району Вінницької області, під час суперечки, яка виникла на підставі особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, заподіяв два удари кулаками обох рук в область обличчя ОСОБА_3, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, з якими з 08.07.2014 р. по 15.07.2014 р. перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні корекції вад розвитку Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні.

Відповідно до ухвали Літинського районного суду Вінницької області від 06.02.2015 р. кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Посилаючись на норми ст. 1206 ЦК України прокурор зазначив, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Зазначені витрати закладу охорони здоров'я ОСОБА_2 до цього часу в добровільному порядку не відшкодовані.

В судовому засіданні прокурор прокуратури Літинського району Вінницької області ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити.

Представник КЗ «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня» в судове засідання не з'явився, надіславши суду лист із проханням розгляду справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити (а.с.30).

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, заперечив проти позову, просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, що його вина у вчиненні злочину не доведена.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи потерпілий ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня» у період з 08.07.2014 р. по 15.07.2014 р., у хірургічному відділенні корекції вад розвитку (а.с. 7).

Прокурор у своїй позовній заяві послався на ту обставину, що згідно висновку судово-медичної експертизи за №1869 від 20.11.2014 ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді відкритого ( з наявністю розриву слизистої оболонки) двобічного перелому нижньої щелепи без зміщення - між 46-45 зубами та 48 зубом, та кутом нижньої щелепи зліва, закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, які виникли від дії твердого тупого предмета (предметів) та належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Однак вказаний висновок суду не надано, у матеріалах позову він відсутній.

Відповідно до ухвали Літинського районного суду Вінницької області від 06.02.2015 р., кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с.6).

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 р. № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" передбачено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку).

З наведених норм законодавства вбачається, що з особи на користь закладу охорони здоров'я можна стягнути витрати на лікування потерпілого від злочину лише тоді, коли особу визнано винною за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'яза на довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки обвинувальний вирок щодо ОСОБА_2 судом не ухвалювався, кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрите у зв'язку із відмовою потерпілої особи від обвинувачення, а прокурором не доведено протилежне, відповідач не може вважатися особою яка вчинила злочин у розумінні положень ч.1 ст 1206 ЦК України.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача витрат, понесених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого, відсутні.

Керуючись ст.ст. 61, 62 Конституції України, ст.ст.10, 11, 59-61, 212-215 ЦПК України, ст. 1206 ЦК України, враховуючи правові позиції, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Прокурора Літинського району Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради, Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні до ОСОБА_2 про стягнення витрат, понесених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, відмовити

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.