АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8609/2015 Головуючий у суді першої інстанції - Скрипка О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ТОВ «Фудмаркет», в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просили стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди нерухомого майна в сумі 2 142 593 грн. 94 коп.

В обґрунтування заявлених вимог вказували, що 12.02.2013 між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ТОВ «Фудмаркет» було укладено договір оренди нерухомого майна, за яким вони передали відповідачу у тимчасове платне користування та володіння частину групи нежилих приміщень № 1, 5, розташованих в частині групи нежилих приміщень № 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8 - магазин продовольчих та непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1, строком на 120 місяців. Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 договору оренди, загальна площа об'єкту оренди складає 1 376 кв.м. для розташування в них магазину для ведення торгівельної діяльності товарами продуктової, не продуктової групи та супутніми товарами, що звичайно є предметом продажу в мережі магазинів із використанням знака для товарів і послуг «Велика Кишеня» або «ВК ЕКСПРЕС». Відповідно до п. 3.2.1 договору оренди, сторони домовились, що за користування приміщенням відповідач зобов'язаний сплачувати щомісяця орендну плату в розмірі 145 622 грн. 08 коп. Таким чином, відповідач зобов'язувався сплачувати на користь позивачів щомісячно плату в розмірі 60 433 грн. 17 коп. кожному. Проте, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, порушуючи терміни та розмір оплати, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.02.2015 позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Фудмаркет» на користь ОСОБА_3 суму боргу по орендній платі за період з 20.05.2013 по 08.12.2014 в сумі 882 324 грн. 30 коп., пеню в сумі 51 865 грн. 21 коп.. 3% річних в сумі 16 040 грн. 27 коп., інфляційні збитки в сумі 96 213 грн. 18 коп., а всього стягнуто 1 046 442 грн. 96 коп. та судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Стягнуто з ТОВ «Фудмаркет» на користь ОСОБА_5 суму боргу по орендній платі за період з 20.05.2013 року по 08.12.2014 в сумі 926 403 грн. 50 коп., пеню в сумі 53 384 грн. 15 коп., 3% річних в сумі 16 475 грн. 39 коп., інфляційні збитки в сумі 99 887 грн. 94 коп., а всього стягнуто 1 096 150 грн. 98 коп.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.04.2015 заяву ТОВ «Фудмаркет» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що суд не звернув увагу на те, що відповідачем були частково виконанні договірні зобов'язання, а також суд не застосував строк позовної давності до вимог про стягнення пені, про що було заявлено відповідачем.

Позивач ОСОБА_3 та його представник, який є одночасно представником позивача ОСОБА_5, в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене у відповідності з вимогами закону.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив, а тому колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Так, стягуючи з відповідача заборгованість за договором оренди нерухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що останній порушив умови укладеного між сторонами договору оренди щодо своєчасної сплати орендної плати, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка, в силу вимог закону, підлягає стягненню на користь позивачів.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 12.02.2013 між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ТОВ «Фудмаркет» було укладено договір оренди нерухомого майна.

Згідно п. 1.1 договору оренди, позивачі зобов'язуються передати відповідачу у тимчасове платне користування та володіння частину групи нежилих приміщень № 1, 5 розташованих в частині групи нежилих приміщень № 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8 - магазин продовольчих та непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1, строком на 120 місяців.

Відповідно до п. 1.3 та п. 1.4 договору оренди, загальна площа об'єкту оренди складає 1 376 кв.м. для розташування в них магазину для ведення торгівельної діяльності товарами продуктової, не продуктової групи та супутніми товарами, що звичайно є предметом продажу в мережі магазинів із використанням знака для товарів і послуг «Велика Кишеня» або «ВК ЕКСПРЕС».

Відповідно до п. 3.2.1 договору оренди, сторони домовились, що за користування приміщенням відповідач зобов'язаний сплачувати щомісяця орендну плату в розмірі 145 622 грн. 08 коп.

Пунктом п. 5.5 договору оренди сторони визначили, що орендодавці погоджуються з тим, що згідно ст. 170.1.2 ПК України, орендар виступає їх податковим агентом та згідно ст. 170.1.4 ПК України орендна плата, що буде перераховуватись кожному з орендодавців, буде оподаткована під час виплати за їх рахунок.

Відповідно до ст. 167 ПК України ставка податку за здавання в оренду власного нерухомого майна становить 17%.

Таким чином, відповідач зобов'язувався сплачувати на користь позивачів щомісячно плату в розмірі 60 433 грн. 17 коп. кожному.

Пунктом 5.2 договору оренди визначено, що орендна плата здійснюється відповідачем в національній валюті України, шляхом безготівкового перерахунку в термін до 20 числа місяця наступного за звітним, грошових сум на банківські рахунки позивачів, реквізити яких визначені в договорі оренди, в розмірі по 50% кожному позивачу від 100% загальної суми орендної плати.

Відповідно до п. 5.6 договору оренди, сторони погодили, що сплачений у відповідності до Попереднього договору оренди нерухомого майна від 12.07.2012 авансовий платіж в розмірі 359 400 грн. зараховується як сплата орендної плати за даним договором в сумі 145 622 грн. за перший місяць орендного користування, в сумі 68 155 грн. 84 коп. як часткова оплата за другий місяць орендного користування та в сумі 145 622 грн. 08 коп. за останній місяць орендного користування.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за договором оренди в частині своєчасної сплати орендної плати у визначеному договором розмірі, в наслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем ОСОБА_3 в розмірі 1 046 442 грн. 96 коп., з яких: сума боргу - 882 324 грн. 30 коп.; пеня, передбачена договором - 51 865 грн. 21 коп.; три відсотки річних - 16 040 грн. 27 коп. та інфляційні збитки - 96 213 грн. 18 коп., а також перед позивачем ОСОБА_5 в розмірі 1 096 150 грн. 98 коп., з яких: сума боргу - 926 403 грн. 50 коп.; пеня, передбачена договором - 53 384 грн. 15 коп.; три відсотки річних - 16 475 грн. 39 коп. та інфляційні збитки - 99 887 грн. 94 коп.

При цьому, слід зазначити, що заявлені позивачами вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат повністю ґрунтуються на умовах договору та вимогах закону (ст. 625 ЦК України).

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивачі виконали належним чином свої зобов'язання за договором. Водночас, відповідач, в односторонньому порядку, відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної сплати орендної плати в розмірі визначеної договором, а отже в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань та, відповідно, суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача суми орендної плати пені, передбаченої договором, а також трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

При цьому, слід зазначити, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Посилання апелянта на часткову сплату орендної плати за період заявлений в позові (20.05.2013 - 08.12.2014) не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки ці суми були сплачені за попереднім договором оренди нерухомого майна від 12.07.2012 як авансовий платіж і їх розподіл визначений п. 5.6. укладеного між сторонами Договору оренди.

Щодо доводів апелянта про не застосування судом строку позовної давності до вимог про стягнення пені, то такі твердження також є безпідставними, оскільки позивачем обрахована пеня за умовами договору та в межах одного року, що передує дню звернення до суду з позовом, що повністю відповідає вимогам закону.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими і висновків суду не спростовують.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» - відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді