Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 335/8485/14-ц Головуючий у 1 інстанції Апаллонова Ю.В.
Провадження № 22-ц/778/3992/15 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду в м. Запоріжжя від 14 травня 2015 року по справі за позовомОСОБА_2 до Державного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат», Запорізької міської ради, третя особа - МКП «Основаніє», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям.

У процесі слухання справи за клопотанням позивача ухвалою суду від 13.08.2014 року замінено первісного відповідача ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на належного відповідача Державне підприємство «Запорізький титано-магнієвий комбінат».

Ухвалою суду від 11.11.2014 року до участі у справі залучено у якості третьої особи МКП «Основаніє». Ухвалою суду від 11 березня 2015 року за клопотання представника відповідача до участі у справі залучено в якості співвідповідача Запорізьку міську раду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 24 квітня 2014 року та 25 вересня 2014 року належне позивачу - ОСОБА_2 на праві власності нежитлове приміщення VI літ. А-5, що розташоване на першому поверсі п'ятиповерхового будинку гуртожитку по АДРЕСА_1, що знаходилось на балансі ДП «ЗТМК» було затоплено з другого поверху.

На адресу ДП «ЗТМК» були направлені Повідомлення про затоплення приміщення та запрошення представника для складання Акту.

06.05.2014 р. та 02.10.2014 р. для участі в роботі комісії прибули представники «ЗТМК», але після огляду затопленого приміщення, відмовились від підпису Акту, пославшись на відсутність повноважень, про що в Акті є посилання - Акт підписали комісійно власник приміщення та дві незалежні особи, які підтвердили приймання участі в роботі комісії представників ДП «ЗТМК» та небажання останніх підписувати Акт.

Згідно вказаних Актів, в результаті затоплень, які стались 24.04.14 року та 25 вересня 2014 року пошкодження зазнали приміщення № 2 (коридор, площею 18,7 кв.м), № 5 (кабінет, площею 15.2 кв.м.), № 6 (приймальня, площею 12,8 кв.м.) та № 8 (санвузол, площею 3,2 кв.м.) - численні патьоки на стелі та стінах, розшаруванням гіпсокартону, приведення в негідність дверної лутки та пошкодження ковроліну. Комісія також встановила, що затоплення сталось у зв'язку з ушкодженням водопроводу/ каналізації й відсутності гідроізоляції в душових приміщеннях другого поверху, які були допущені у зв'язку з неналежною реконструкцією приміщень на другому поверху; повідомивши завідуючу гуртожитком про заливання, працівниками гуртожитку було перекрито воду й залиття брудною водою припинилось.

Внаслідок затоплення належне приміщення потребує відновлювального ремонту.

Вартість відновлювального ремонту складає, згідно висновку будівельно-технічноїекспертизи - 30 325 грн. з ПДВ (приміщення № 5, 6 та 8) та 26 989 грн. з ПДВ (приміщення № 2), які були затоплені 24 квітня 2014р. та 25 вересня 2014 р. (25 вересня було затоплено виключно приміщення № 2).

Позивачу внаслідок залиття нежитлового приміщення в результаті винних та неправомірних дій відповідачів, було завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні прав власності позивача, зокрема внаслідок пошкодження нежитлового приміщення водою, позивач зазнав не мало переживань та страждань з приводу того, що особа яка пошкодила його майно та повинна відповідати за свої дії не має на меті добровільно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки. Хвилювання та думки про те, як відновити позивачу свою нерухомість, тримали його у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім'ї та на роботі.

Крім того, залиття створило для позивача дискомфорт та нервове напруження, оскільки позивач постійно стикається наслідками затоплення - з пошкодженим ковроліном, розшарованим гіпсокартоном та численними потьоками на стелі та стінах, пошкоджену дверну лутку, вказані вище обставини, спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання для позивача. Внаслідок дій відповідачів позивачу завдано моральної шкоди, яку оцінює в 30 000 грн..

Позивач просив суд стягнути з ДП «ЗТМК» на користь ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту нежитлового приміщення VI (приміщення № 5, 6 та 8) по АДРЕСА_1 в сумі 30 325 грн., стягнути з ДП «ЗТМК», Запорізької міської ради солідарно на користь ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту нежитлового приміщення VI (приміщення №2) по АДРЕСА_1 в сумі 26 989 грн.. Стягнути з ДП «ЗТМК» та Запорізької міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 25 000 грн. та 5 000 грн. відповідно, Стягнути з Відповідачів вартість проведеної експертизи (2 520 грн.) та інші судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду в м. Запоріжжя від 14 травня 2015 року позов залишено без задоволення.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

З рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки воно не відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, ухвалюючи рішення, суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд оцінює докази, як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на це, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Згідно з Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 76 від 17 травня 2005 року, балансоутримувачем будинку є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законом звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно із законом.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 1135 від 31.10.2011) (далі - Правила) також передбачений обов'язок виконавця: проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта; утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт.

Пунктом 22 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, встановлені точки розподілу відповідальності, в яких у багатоквартирному будинку здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, а саме: з постачання холодної та гарячої води - після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача; з водовідведення - зливний отвір санітарно-технічних приладів.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій (далі-Правил), затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №927/11207 від 25 серпня 2005року, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (Додаток №4).

Суд першої інстанції заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, висновок № ОС-193 від 16.01.2015 судової будівельно-технічної експертизи, проведеної експертом ЗТПП року, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити.

Між тим у резолютивній частині суд відмовив у задоволені позову.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2, є власником нежитлового приміщення VI літ. А-5 у АДРЕСА_1 загальною площею 89,7 кв.м. (а.с.4).

Станом на 24 квітня 2014 року гуртожиток по АДРЕСА_1 , де знаходиться нежитлове приміщення, яке належить ОСОБА_2, перебував у державній власності та знаходився на балансі ДП "Запорізький титано-магнієвий завод".

За довідкою ДП "Запорізький титано-магнієвий завод" № 387 від 08.08.2014 року станом на 01.08.2014 року гуртожиток по АДРЕСА_1 на балансі ТОВ "ЗТМК" не обліковується.(а.с.30).

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 12.09.2014 року №314 гуртожиток по АДРЕСА_1 було вирішено прийняти в господарське відання гуртожитку по АДРЕСА_1 літ. А-5 після укладання договору на фінансування та оплати ТОВ "ЗТМК" робіт з ремонту і утримання прийнятого гуртожитку у розмірі 433,670 тис. гривень. (а.с.59)

За актом приймання - передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 (літ А-5) до комунальної власності від 12.09.2014 року підприємство передало МКП «Основаніє» прийняло документацію техпаспорт, інвентарну справу до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, крім викупленого приміщення №VІ загальною площею 89,7 кв.м. (а.с.60-63).

На баланс МКП «Основаніє» будинок по АДРЕСА_1(літ А-5) був прийнятий з 01.10.2014 року (а.с.231,235).

За актами про залиття від 18.10.2012 року, 12.11.2012 року в будинку 40 на по вул. Патріотичній у м. Запоріжжі у нежитловому приміщенні VI літ. А-5 у АДРЕСА_1, розташованому на 1 поверсі при візуальному огляді є численні патьоки на стелі та стінах, полу, пошкоджений гіпсокартон, приведення в негідність дверної лутки, залито санвузол (а.с.11,12)

На звернення ОСОБА_2 ДП "ЗТМК" відмовило у претензії, і зазначило , що затоплення відбулося внаслідок ремонтних робіт та з вини ТОВ «Абріс-2000», яке зробило капітальний ремонт водопроводу, каналізації і опалення. (а.с.13)

29.04.2015 року ОСОБА_2 звернулася з письмовою заявою на адресу ДП "Запорізький титано-магнієвий завод" вхідна кореспонденція № 945 від 29.04.2015 року , про складання акту затоплення її нежитлового приміщення, розташованому на 1 поверсі АДРЕСА_1. В якому зазначила, що причиною аварії є з ушкодженням водопроводу та відсутність гідроізоляції в душових приміщеннях другого поверху. З метою припинення затоплення 24.04.2014 року було перекрито воду. Завідуюча гуртожитком принесла свої вибачення, але підписувати акт по факту затоплення відмовилася. (а.с. 6)

Заява ОСОБА_2 про складання акту та запрошення представника для складання акту зафіксоване з резолюцією керівництва ДП "ЗТМК" В.Королькова (а.с.203)

За актом про залиття від 06.05.2014 року в будинку 40 на по вул. Патріотичній у м. Запоріжжі у нежитловому приміщенні VI літ. А-5 у АДРЕСА_1, розташованому на 1 поверсі трапилось залиття з другого поверху. Внаслідок залиття постраждало приміщення № 2,5,6,8. В результаті залиття є численні патьоки на стелі та стінах, пошкоджений ковролін, розшарування гіпсокартону, приведення в негідність дверної лутки. Причинною затоплення сталось у зв'язку з ушкодженням водопроводу/ каналізації й відсутності гідроізоляції в душових приміщеннях другого поверху, які були допущені у зв'язку з неналежною реконструкцією приміщень на другому поверху; повідомивши завідуючу гуртожитком про заливання, працівниками гуртожитку було перекрито воду й залиття брудною водою припинилось. (а.с.7) Акт підписаний однією особою ОСОБА_2 (а.с.7)

В акті зазначено, що представники ТОВ "ЗТМК" ОСОБА_6, ОСОБА_7, відмовилися підписувати акт. Акт про відмову представник ТОВ "ЗТМК" ОСОБА_6, ОСОБА_7, відмовилися підписувати акт, підписаний ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с.7)

29.09.2015 року ОСОБА_2 звернулася з письмовою заявою вхідна кореспонденція № 2141 від 30.09.2015 року, на адресу про складання акту затоплення її нежитлового приміщення, розташованому на 1 поверсі АДРЕСА_1, яке відбулося 25.09.2014 року. Просила направити представника для складання акту на 02.102014 року о 11 годині . (а.с. 50)

За докладною в.о. завідуючої гуртожитком ОСОБА_9 від 25.09.2014 року на ім'я начальника цеха № 19 ОСОБА_6, 25.09.2014 року до неї зі скаргою звернулася власник нежитлового приміщення, розташованому на 1 поверсі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . При огляді було видно свіжі потьоки води на стелі та стінах, полу. Зверху розташований кімната полу люкс № 236 , де при огляді санвузла слюсарем ц.19 ОСОБА_7 та в.о. завідуючої гуртожитком були виявлені калюжі води біля душової кабінки . Вода у кімнаті 236 була перекрита, санвузол закритий на ключ (а.с.51)

За актом про залиття від 02.10.2014 року в будинку 40 на по вул. Патріотичній у м. Запоріжжі у нежитловому приміщенні VI літ. А-5 у АДРЕСА_1, розташованому на 1 поверсі 25.09.2014 року трапилось залиття з другого поверху. Внаслідок залиття постраждало приміщення № 2. Є численні патьоки, що призвело до розшарування гіпсокартону,утворилися плями на ковроліні, пошкоджені три дверні лутки. Причинною затоплення сталось у зв'язку з ушкодженням водопроводу/ каналізації й відсутності є ушкодження водопроводу/каналізації та відсутність гідроізоляції в душових приміщеннях другого поверх. Акт підписаний однією особою ОСОБА_2 (а.с.52)

В акті зазначено, що представники ТОВ "ЗТМК" ОСОБА_9, ОСОБА_7, відмовилися підписувати акт. Акт про відмову представників ТОВ "ЗТМК" ОСОБА_9, ОСОБА_7, підписаний ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (а.с.52)

За бухгалтерською довідкою ДП "Запорізький титано-магнієвий завод" в структуру ДП "ЗТМК" не входить цех № 19 (а.с.206) за поясненнями представника ДП "Запорізький титано-магнієвий завод" в структурі ДП "ЗТМК" цех № 19 не перебуває, положення про гуртожиток не має, наказ на завідуючого гуртожитком відсутні. З 12.09.2014 року гуртожиток переданий до територіальної громади м. Запоріжжя (а.с.202)

Між тим за Наказом та інформацією МКП «Основаніє» гуртожиток був прийнятий на баланс з дати підписання авізо , а саме з 01.10.2014 року (а.с.231,235), а за витягом з системи обліку працівників ДП "Запорізький титано-магнієвий завод" ОСОБА_9 працювала кастеляншею непромислової групи цеху № 19 ДП «ЗТМК» з 01.07.2005 року по 31.03.2014 року (а.с.240)

Приписами частин 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В порушення вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, у судовому засіданні, не допитав заявлених у суді першої інстанції свідків. (а.с. 165), не в повному обсязі з'ясував обставини справи та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Допитаний у судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_11 пояснив , що він працює начальником цеху № 19, який у 2014 році був переданий з ДП «ЗТМК» до ТОВ «ЗТМК» . У 2014 році він курирував передачу гуртожитку, що знаходиться АДРЕСА_1 до територіальної громади. В цьому гуртожитку працював слюсар цеха № 19 ОСОБА_7. В травні 2014 року та в серпні 2014 року йому показували затоплене приміщення першого поверху у гуртожитку, що знаходиться АДРЕСА_1. При цьому були присутні інші особи, у тому числі ОСОБА_2. Від підписання актів про затоплення він відмовився у зв'язку із тим, що він був працівником ТОВ «ЗТМК», а гуртожиток належав ДП «ЗТМК».

Свідок ОСОБА_12 , допитаний у судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що в квітні 2014 року він був свідком затоплення приміщення на першому поверсі гуртожитку, що знаходиться АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_2 ) і при складані акту про затоплення 6 травня. Комісія працювала у приміщенні у складі представників заводу ОСОБА_11 та слюсаря ОСОБА_7, які відмовилися від підписання акту. Слюсар, який перекрив воду зазначав, що причиною підтоплення було порушення гідроізоляції на другому поверсі. При складані акту був присутній ОСОБА_2, а потім прийшла ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_13 допитаний у судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що він є працівником будівельної компанії. У кінці квітня 2014 року він разом із ОСОБА_2 піднімався до приміщення другого поверху для визначення причин підтоплення приміщення на першому поверсі. Причиною затоплення було порушення гідроізоляції водопроводу. 06 травня при складані акту члени комісії відмовилися від підпису в акті без пояснення причин.

Свідок ОСОБА_14, допитаний у судовому засіданні апеляційного суду пояснив що він працює у ТОВ «ЗТМК». На сьогоднішній день він є власником приміщення, яке знаходиться на другому поверсі АДРЕСА_1. Ремонту у приміщенні він не робив. У 2014 році він заходив у приміщення на першому поверсі та наслідків підтоплення не бачив.

Сторони він проведення експертизи щодо причин підтоплення в апеляцій інстанції відмовилися.

За вказаних обставин колегія судів не може погодитися із доводами представника "Запорізький титано-магнієвий завод" та висновком суду через відсутність цеху № 19 в структурі ДП «ЗТМК» на час затоплення, а відповідно і працівників, які приймали участь у складані актів, і тому акти визнані судом, як недопустимі докази.

За висновком експерта № ОС-193 від 16.01.2015 року на час проведення огляду, ковролін , пошкодження якого зафіксовані в актах про залиття від 06.05.2014 року та 02.10.2014 року замінено на аналогічне покриття, а тому його вартість не враховувалась та оскільки пошкодження накладаються друг на друга , то вирахувані експертом окремо. Вартість відновлювального ремонту приміщень № 5,6,8 нежитлового приміщення VI (приміщення №2) по АДРЕСА_1 складає 30325 гривень. Вартість відновлювального ремонту приміщень № 2 складає в сумі 26 989 грн..

В зв'язку із ненаданням доступу до приміщення другого поверху, для визначення причин та виникнення пошкоджень та затоплення приміщення №5,6,8 нежилого приміщення VIліт А-5, яке розташовано по АДРЕСА_1 у м. Запоріжжя, експертом дане питання не вирішувалося. (а.с.84 зв).

Судом першої інстанції акти не взяті до уваги, бо вони складені з порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі Правил), оскільки його складено за участі однієї заінтересованої сторони, без огляду приміщення на другому поверсі, в якому сталась аварія, отже, без належного з'ясування її причини.

Згідно з п. 2.3.6 Правил у разі залиття квартири складається відповідний акт. Типова форма цього акту міститься у додатку № 4 до Правил.

Судом першої інстанції не враховано наведене, не вказано, яким саме вимогам Правил акти не відповідають і чому з урахуванням вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України вони є неналежним доказом у цій справі.

Отже суд у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не враховані всі обставини справи, всі докази, надані позивачем, безпідставно послався, що не бере до уваги акти та експертизу і такий висновок суду є передчасним, оскільки гуртожиток, балансоутримувачем, якого був ДП «ЗТМК», отже є відповідальною особою за нього, з другого поверху залило приміщення, що знаходиться на першому поверху та належало позивачу, відповідач не надав доказів відсутності своєї вини у затопленні, а зазначені докази підтверджують розмір завданої шкоди, що відшкодовується відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України в повному обсязі особою, що її завдала, і якщо відповідач її не визнає, він зобов'язаний його оспорити (ст. 10 ЦПК України).

Крім того, на замовлення позивача ОСОБА_2 було складена 25.06.2014 року смітна вартість відновлювального ремонту нежитлового приміщенні VI літ. А-5 у АДРЕСА_1 (а.с.8-9) та за її клопотанням проведена експертиза. За висновком експертизи № ОС-193 від 16.01.2015 року вартість відновлювального ремонту приміщень № 5,6,8 нежитлового приміщення VI (приміщення №2) по АДРЕСА_1 складає 30325 гривень. Вартість відновлювального ремонту приміщень № 2 складає в сумі 26 989 грн., а всього 57 314 гривень (а.с.83-126)

В зв'язку із ненаданням доступу до приміщення другого поверху, для визначення причин та виникнення пошкоджень та затоплення нежилого приміщення VI літ А-5, яке розташовано по АДРЕСА_1 у м. Запоріжжя, експертом дане питання не вирішувалося. (а.с.84 ).

Висновок суду першої інстанції про те, що експертом не визначив причини та виникнення пошкоджень та затоплення нежилого приміщення VIліт А-5, яке розташовано по АДРЕСА_1 у м. Запоріжжя. (а.с.84 ) також не узгоджується із правилами ст. 146 ЦПК України.

Згідно статі 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як вбачається із висновку експерта йому було не надано доступу до приміщення другого поверху, відповідальність за яке несуть відповідачі, а тому з урахуванням також вимог ст. 1166 ЦК України , яка передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, колегія судів вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність вимог позивача є передчасною та такою, що суперечить матеріалам справи.

За вимогами ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на його власника. Згідно статті 1190 ЦК України особи, спільним и діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Щодо вимог до Запорізької міської ради, то право власності на вказаний гуртожиток на час затоплення 25.09.2014 року у встановленому законом порядку не було зареєстровано за Запорізькою міською радою (а.с.250-251), гуртожиток був прийнятий на баланс з 01.10.2014 року до МКП «Основаніє» (а.с.231,235), і тому в цій частині суд дійшов правильного висновку проте, що станом на 25 вересня 2014 р (дата другого залиття) гуртожиток по АДРЕСА_1 перебував у державній власності, ані у територіальній громаді.

Таким чином оскільки за актами від 06.05.2014 року та 02.10.2014 року було та висновком експертизи було встановлено, залиття кімнат № 2,5,6,8 нежитлового приміщення VI літ. А-5 у АДРЕСА_1, яке належить позивачу ОСОБА_2 , свою вину ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» не спростувало і тому, воно несе відповідальність за шкоду заподіяну позивачу у залиті кімнати № 5,6,8 на суму 30325 гривень, та у залиті кімнати № 2 на суму 26 989 гривень.

За змістом ст.15, п.9 ч.2 ст.16, ст.ст. 23,1167 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі шляхом відшкодування моральної шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п.1,2 ч.2 ст. 23 ЦК України. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України, тобто моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у пошкодженні майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Колегія судів дійшла висновку про доведеності факту порушення прав ОСОБА_2 пошкодженням її майна, а отже неправомірних дій зі сторони відповідача.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачами пошкоджено майно, що належить позивачу, що безперечно призвело до незручностей, хвилювань, душевних страждань, необхідності прикладення часу та зусилля для відновлення своїх прав власника, а отже є підстави для захисту її порушених прав у вигляді завдання моральної шкоди.

Проте, позивач не надав належних та допустимих доказів, проте, скільки часу ін. витратив на підтвердження розміру шкоди, що розмір моральної шкоди внаслідок затоплення приміщення становить 30 000 гривень, а за правилами ч.4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже з урахуванням конкретних обставин даної справи, тривалості порушення прав ОСОБА_2, вимушених змін у життєвих стосунках позивача, прикладення часу та зусилля, необхідних для відновлення пошкодженого майна власника, незручностей, хвилювань, душевних страждань, колегія судів прийшла до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди позивачеві та достатньою сатисфакцією зазнаних ним моральних страждань має бути 500 гривень, які підлягають стягненню на її користь з ДП «ЗТМК».

Оскільки висновки суду про відмову у задоволені позову не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволенню позову. Крім того відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати у суді першої інстанції з відповідача ДП «ЗТМК» підлягають стягненню щодо вимог матеріального характеру на користь позивача з ДП «ЗТМК» 303,25+ 269,89= 573,14 гривень та моральної шкоди 243,60 гривень, а всього 816,74 гривень, + 2 520 грн. витрати по проведенню експертизи (а.с.209.210), судові витрати в суді апеляційної інстанції з ДП «ЗТМК» 816,74 гривень /2 = 408,37 гривень.

Таким чином, судові витрати на користь позивача з ДП «ЗТМК» підлягає стягненню у сумі 816,74 гривень + 408,37 гривень = 1225, 11 гривень + 2 520 грн. = 3745, 11 гривень.

Керуючись ст.ст.307,309,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду в м. Запоріжжя від 14 травня 2015 рокуу цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі 57 314 (п'ятдесят сім тисяч триста чотирнадцять) гривень, 500 ( п'ятсот) гривень моральної шкоди та 3745 ( три тисячі сімсот сорок п'ять) гривень 11 копійок судових витрат.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді