Справа № 317/2895/15-ц
№/п 2/317/1656/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Яркіної С.В.

при секретарі Пономарчук О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, зазначивши, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.12.2007 р. ОСОБА_5 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Публічне Акціонерне Товариство ОСОБА_4 «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого Акціонерного Товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК», про що зазначено у п. 1.1. Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 30.07.2015 року відповідач має заборгованість 18 165,68 грн. яка складається з наступного:

3 996,40 грн. заборгованість за кредитом;

7 433,46 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

5 394,60 грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штраф відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг:

500,00 грн. штраф (фіксована частина);

841,22 грн. штраф (процентна складова).

На теперішній час заборгованість не погашена, у звязку з чим позивач був вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на його задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви, з наступних підстав.

З заяви про надання кредиту, поданої позивачем у ксерокопії, вбачається, що заяву подав відповідач і рукописні тексти належать йому, чого він не оспорює.

В зазначеній анкеті заяві відсутні відомості, які б доказували факт видачі картки клієнту, факт отримання картки клієнтом і ідентифікаційні ознаки конкретної картки. В заяві про надання банківської картки не міститься даних чи підпису відповідача про отримання ним картки, а сам по собі факт написання такої заяви та виписка з рахунку за кредитним договором б/н від 07.12.2007 р. не може бути беззаперечним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку і як наслідок укладення кредитного договору взагалі.

Відповідач звертає увагу, що на час заповнення бланку заяви і підписання її остання графа, яка заповнюється працівником банку, була пустою та взагалі відсутній підпис клієнта в кінці всього документу. На час підписання заяви ще не було вирішене питання про видачу йому конкретної платіжної картки та приписи в кінці заяв після останнього підпису заявника, виконані працівником банку, не є безперечним доказом видачі картки клієнту, таким чином, відповідачу не було доведено до відома про конкретний номер картки.

Дана заява може розглядатись як пропозиція і згода укласти договір на вказаних умовах, але не доказує факту передачі клієнту платіжної картки з конкретним номером і пін кодом, тому як пропозиція і згода на укладення договору (заява на видачу кредиту чи на відкриття картрахунку) не є укладенням договору і не доводить остаточного укладення договору, і більш того не доводить факту виконання позивачем умов договору, який укладався з клієнтом.

Відповідно до п. 3.1 Умов надання банківських послуг, які долучені до позову, банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картку, її вид і строк дії визначений в заяві і в памятці клієнта, підписанням якого Клієнт і ОСОБА_4 укладає договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки банку» заяви.

Крім того, відповідно до умов викладених у заяві, підписаній клієнтом і Умовами надання банківських послуг строк дії договору дорівнює строку дії платіжної (кредитної) картки, такий строк визначений у 1 рік, з можливістю пролонгувати строк дії договору і картки на наступний термін у разі, якщо від жодної сторони не поступила заява про припинення договору. Виходячи з вказаного річного строку дії договору і картки визначений строк мав би закінчитися через рік, тобто 07.12.2008 р., а при таких обставинах збіг строк позовної давності за вимогами щодо стягнення заборгованості, що виникла станом на час закінчення даного терміну.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 заповнено заяву на отримання кредитної картки 07.12.2007 р. та що вона погодилася з умовами кредитування, однак підтвердження отримання відповідачкою платіжної картки і її пін-коду позивачем не надано.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні заявили про застосування строків позовної давності.

Відповідно до умов, викладений у заяві, підписаній ОСОБА_5 і Умов надання банківських послуг строк дії договору рівний строку дії платіжної (кредитної) картки, такий строк визначений у 2 роки, тобто дія картки закінчується 07.12.2009 р.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Отже, згідно з умовами кредитного договору та змістом зазначених правових норм за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України) (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, висновки якої відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України).

Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Таким чином, банк пропустив строк позовної давності, початок перебігу якого почався з 07.01.2008 року, тобто з моменту нездійснення першого щомісячного платежу погашення кредиту. Відповідно до розрахунку наданого банком по зазначеній картці взагалі не здійснювалося жодного платежу, а кінцевий строк повного погашення кредиту був визначений у 24 місяці, тобто 07.12.2009 р., строк позовної давності по якому також сплинув.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 309, 34, 315 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту проголошення рішення.

Суддя С.В. Яркіна