Справа № 750/2644/15-ц
Провадження № 2/750/1356/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Коверзнева В. О.,

при секретарі Мачачі І. П.,

за участю: представника позивача старшого прокурора відділу прокуратури Чернігівської області Рибалко Н. В., відповідача, її представника адвоката Нестеренка С. О., третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Чернігівської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору,

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Амбарнова Людмила Анатоліївна,

в с т а н о в и в:
19.03.2015 року заступник прокурора Чернігівської області звернувся до суду з позовом в інтересах соціально-незахищеної громадянки ОСОБА_1 (далі позивач) до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного сторонами 05.03.2013 року, з підстав, встановлених статтею 229 ЦК України.

В обґрунтування позову заступник прокурора Чернігівської області зазначив, що укладаючи договір дарування позивач помилялася щодо юридичної природи цього правочину, оскільки вважала такий правочин договором довічного утримання; що на підставі цього договору відповідач повинна здійснювати за нею постійний догляд та піклування, а перехід права власності до відповідача відбудеться лише після її смерті.

Ухвалою суду від 07.05.2015 року залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Амбарнову Л.А.

У судовому засіданні представник позивача старший прокурор відділу прокуратури Чернігівської області Рибалко Н. В. позов підтримала і наполягала на його задоволенні.

Відповідач та її представник позов не визнали. Вони пояснили, що позивач і матір відповідача ОСОБА_3 , знайомі з 1993 року, а з 2009 року вони перебувають у дружніх стосунках. Позивач і ОСОБА_3 часто ходили одна до одної в гості, ОСОБА_3 приносила позивачу продукти харчування, овочі з власного городу, купувала на її прохання медикаменти. В лютому 2013 року стан здоров`я позивача значно погіршився, внаслідок чого вона протягом двох тижнів була прикута до ліжка і не мала можливості самостійно себе обслуговувати. В цей період ОСОБА_3 здійснювала догляд за позивачем і майже два тижні не відходила від неї, фактично врятувавши її життя. Після того, як стан здоров`я позивача покращився, вона повідомила ОСОБА_3 , що хоче віддячити їй за проявлену турботу та врятоване життя і подарувати свою квартиру. Втім, ОСОБА_3 від пропозиції позивача відмовилася, тоді позивач запропонувала подарувати квартиру відповідачу. Позивач попросила ОСОБА_3 запросити нотаріуса для укладення договору дарування за місцем її проживання, при цьому вона не заявляла будь-яких вимог щодо її подальшого утримання відповідачем. Після укладення договору дарування позивач передала відповідачу технічну документацію на квартиру та ключі від вхідних дверей. У свою чергу, відповідач сплатила податок на прибуток в розмірі 8500 грн і почала оплачувати комунальні послуги. Вимогу про звільнення позивачем квартири вона ніколи не заявляла. Відповідач разом із матір`ю власними силами і за власний рахунок зробили в квартирі ремонт, зокрема: відремонтували і утеплили вікна, повішали штори, замінили систему водопостачання та крани, відремонтували сантехніку в туалеті, навели в квартирі порядок. Під час здійснення в квартирі ремонтних робіт позивач заперечень з приводу цього не висловлювала. Починаючи з серпня 2014 року відповідач почала відчувати, що позивач намагається повернути все в попередній стан, оскільки до неї приходили незнайомі люди і запропонували заплатити за квартиру гроші, а позивач почала говорити про намір переїхати на постійне проживання на ОСОБА_4 . На початку 2015 року позивач звернулася до прокуратури із заявою про злочин з приводу підроблення договору дарування та заволодіння відповідачем її квартирою шахрайським шляхом.

Приватний нотаріус ОСОБА_5 з позовом не погодилася. Вона повідомила, що здійснювала посвідчення договору дарування квартири за місцем проживання позивача. Перед складанням тексту договору вона переконалася в дієздатності позивача, роз`яснила їй наслідки укладення договору дарування, зокрема, те, що з моменту його укладення до відповідача переходить право власності на квартиру та право вільного розпорядження нею. Вона також роз`яснила позивачу, що укладення договору дарування не передбачає покладення на відповідача будь-яких обов`язків, у тому числі здійснення утримання. Позивач повідомила, що їй зрозуміло суть договору дарування і, що вона не відмовляється від наміру його укладення, оскільки вважає відповідача своєю онукою. Після цього вона поїхала в нотаріальну контору для складання проекту договору. Орієнтовно через дві години вона повернулася з підготовленим проектом договору дарування і повторно запитала у позивача чи не передумала вона укладати з відповідачем договір дарування. Позивач відповіла, що не передумала та пояснила, що не має родичів, а тому вона бажає подарувати квартиру саме відповідачеві. На прохання позивача, нею було оголошено зміст договору дарування, повторно роз`яснено його суть і наслідки укладення. Нею було також повторно роз`яснено, що в разі укладення договору дарування до відповідача переходить право власності на квартиру та право вільного розпорядження нею. Позивач повідомила, що погоджується з умовами договору, після цього підписала його. При цьому вона не скаржилася на те, що не зрозуміла зміст договору дарування та наслідки його укладення.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3 (матір відповідача) показала суду, що познайомилася з позивачем у 1993 році. Вони часто ходили одна до одної в гості, свідок приносила їй воду, ліки, безкоштовно привозила з села продукти харчування. Починаючи з 2009 року їх стосунки переросли в дружні. В лютому 2013 року позивача впала в квартирі, після чого не могла пересуватися. У зв`язку з тим, що після падіння стан здоров`я позивача значно погіршився і позивач не могла пересуватися та самостійно обслуговувати себе, вона протягом двох тижнів здійснювала за позивачем цілодобовий догляд і майже не відходила від її ліжка. Після одужання позивач запропонувала їй в якості вдячності за надану допомогу подарувати Квартиру, проте від цієї пропозиції вона відмовилася. Тоді позивач запропонувала подарувати квартиру відповідачеві. Свідок стверджує, що перед посвідченням Договору нотаріус неодноразово роз`яснювала позивачу наслідки дарування нею квартири, при цьому остання не висловлювала умовою дарування здійснення за нею довічного догляду. Після укладення договору позивач передала відповідачу технічну документацію на квартиру та ключі від вхідних дверей. В подальшому вона разом з відповідачем здійснили за власний рахунок ремонт Квартири.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 (двірник будинку АДРЕСА_2 ) показала, що позивач і ОСОБА_3 тривалий час перебували в дружніх стосунках. У них були довірливі відносини, в зв`язку з чим ОСОБА_3 мала ключі від квартири позивача. ОСОБА_3 надавала позивачеві допомогу, забезпечувала ліками та продуктами харчування. Коли в лютому 2013 року стан здоров`я позивача погіршився ОСОБА_3 здійснювала за нею догляд. Після одужання позивач особисто повідомила їй про те, що подарувала Квартиру відповідачеві.

Свідок ОСОБА_7 (сусідка позивача) показала, що в Радянські часи разом із позивачем служили на ОСОБА_4 . Позивач особисто розповідала їй про те, що подарувала квартиру відповідачеві, при цьому вона завжди гарно відзивалася про відповідача та її матір і називала їх своїми родичами. Свідок повідомила, що не зважаючи на похилий вік позивач активно цікавиться політичною та економічною ситуацією в країні, любить обговорювати останні події, про які дізнається із засобів масової інформації. Хоча позивач не розмовляє українською, вона добре розуміє її, оскільки більше 20 років постійно проживає в Україні. Свідок стверджує, що позивач багато читала літератури, а тому має високий рівень інтелектуального розвитку і за своїми розумовими здібностями та життєвим досвідом добре розуміє суть договору дарування. Характеризуючи позивача як колегу по службі зазначила, що працюючи нормувальником будівельної військової частині позивач інколи займалася фальсифікаціями, а коли це згодом виявлялося, починала писати різного роду доноси, щоб в такий спосіб зняти з себе підозру. Через складний і скандальний характер вона не підтримувала дружніх стосунків із мешканцями будинку.

Свідок ОСОБА_8 (сусідка позивача) підтвердила, що матір відповідача протягом тривалого часу опікувалася позивачем і перебувала з нею в дружніх стосунках. Із особистого спілкування з позивачем їй відомо, що саме позивач була ініціатором укладення договору дарування Квартири відповідачеві, оскільки була вдячна за те, що ОСОБА_3 доглядала її під час хвороби в лютому 2013 року та фактично підняла її на ноги. Вона також охарактеризувала позивача як освічену та інтелектуальну людину, яка насправді добре розуміє наслідки укладення нею Договору.

Свідок ОСОБА_9 (соціальний працівник) показала, що протягом нетривалого часу (всього 4 6 разів) надавала позивачеві соціальну допомогу. В лютому 2013 року стан здоров`я позивача значно погіршився. В цей час позивач письмово відмовилася від допомоги, оскільки догляд за нею почала здійснювати ОСОБА_3 . Свідок підтвердила, що з появою ОСОБА_3 в квартирі позивача було наведено порядок, а сама позивач була гарно доглянута.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

05.03.2013 року сторони уклали договір дарування, за яким позивач подарувала відповідачеві належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (далі Квартира). Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Амбарновою Л. А. за місцем проживання позивача (далі Договір, а. с. 5 7). Умовами Договору звільнення позивачем Квартири не передбачено. Укладаючи Договір сторони домовилися, що під передачею і прийняттям дарунку слід вважати символічну передачу позивачем відповідачеві речі, а саме: примірнику Договору та технічної документації на Квартиру (п. 14). Перед підписанням договору позивачем приватним нотаріусом Амбарновою Л. М. двічі роз`яснено його суть та наслідки укладення, а також прочитано позивачу зміст Договору вголос (п. 23). Після підписання Договору позивач передала відповідачеві технічну документацію на квартиру та ключі від вхідних дверей, а відповідач - сплатила податок на доходи фізичних осіб в сумі 8500 грн та почала систематично сплачувати за спожиті комунальні послуги (а. с. 61 69).

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу визнання договору недійсним, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно принижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З аналізу змісту цієї норми слідує висновок, що доведення факту помилки щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення правочину, покладається саме на позивача.

Суд вважає, що ані позивач, ані прокурор зазначені вимоги закону не виконали та не надали суду достатніх доказів на підтвердження допущення позивачем помилки щодо обставин укладення Договору, які мають істотне значення. У той же час, зібрані по справі докази повністю спростовують викладені в позові доводи позивача.

Так, судом встановлено, що:

1) саме позивач була ініціатором укладення Договору і пояснювала це бажанням віддячити матері відповідача ОСОБА_3 за надання їй допомоги та здійснення стороннього догляду під час тяжкої хвороби. Після укладення Договору позивач повідомляла про подарунок квартири відповідачеві, яку називала родичкою (онукою), своїм знайомим. Зазначене підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які в сукупності узгоджуються між собою, а тому вважається доведеним;

2) перед посвідченням Договору позивачеві двічі було роз`яснено юридичну суть договору дарування та наслідки його вчинення, зокрема те, що позивач втратить право власності та право розпорядження Квартирою, а також те, що після укладення Договору у відповідача не виникає обов`язку довічного утримання позивача, з чим остання погодилася. Вказане підтверджується поясненнями приватного нотаріуса ОСОБА_5 та показаннями свідка ОСОБА_3 ;

3) як убачається з матеріалів справи (а. с. 13), до виходу на пенсію позивач працювала старшим інженером військової частини НОМЕР_1 . Виконання цієї роботи вимагає наявності вищої технічної освіти, що підтверджує високий рівень освіченості позивача, про що зазначали й свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Знання позивачем інституту довічного утримання, про що йдеться в позові, свідчить про її обізнаність з основними положеннями цивільного законодавства. Вищевикладене об`єктивно підтверджує достатній інтелектуальний рівень позивача та її обізнаність з правовою природою договору дарування.

Та обставина, що перед зверненням до суду з цим позовом позивач звернулася до правоохоронних органів із заявою про злочин, в якій стверджує про фальсифікацію Договору свідком ОСОБА_3 , що суперечить її правовій позиції в цій справі, підтверджує той факт, що дійсною метою позивача є не захист порушених цивільних прав, що не знайшло свого підтвердження в суді, а намагання в будь-який спосіб повернути раніше подаровану відповідачеві за власною ініціативою Квартиру.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення цього позову.

Керуючись статтями 10, 209, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :
у задоволенні позову заступника прокурора Чернігівської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя В. О. Коверзнев