У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Леска В.В.,Чужі Ю.Г.,

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рахівського районного суду від 13 листопада 2014 року по справі за поданням головного державного виконавця відділу ДВС Рахівського РУЮ Токарюка В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа громадянина України ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рахівського районного суду від 13 листопада 2014 року зазначене подання задоволено. Громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю АДРЕСА_1, тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон до вжиття ним заходів, спрямованих на виконання судового рішення без вилучення закордонного паспорта.

На цю ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу, оскільки вважає її такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

В запереченнях на апеляційну скаргу відділ ДВС Рахівського РУЮ просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання у визначений час не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 86-87). Зважаючи на те, що доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі, відділом ДВС Рахівського РУЮ подано заперечення на апеляційну скаргу, а отже, позиція сторін апеляційному суд відома, судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 197, ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, зокрема, судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду. Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається в даному випаду на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні відділу ДВС Рахівського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження за виконавчим листом №2-638, виданим Рахівським районним судом 18.07.2001, згідно якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21-22). Виконавче провадження з виконання зазначеного рішення суду було відкрито 25.07.2001 (а.с.20). 05.08.2002 державним виконавцем підготовлено розпорядження про утримання з доходу боржника, копія якого була надіслана на підприємство де працював боржник - до Великобичківського ДЛМГ. Відрахування проводилося вчасно та у повному обсязі до 27.04. 2006 року. З вказаного періоду боржник сплачував аліменти не систематично, що призвело до заборгованості.

Станом на 01.11.2014 згідно розрахунку по сплаті аліментів загальна заборгованість становила 24146.34 грн. (а.с.4).

Державним виконавцем відділу ДВС Рахівського РУЮ 11.03.2009 та 23.08.2013 винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.16, 17).

30.11.2009, 21.02.2012, 06.09.2013 відділом ДВС були зроблені запити у відповідні інстанції стосовно наявності у боржника нерухомого та рухомого майна, на що отримано відповіді про відсутність у боржника нерухомого майна та про наявність зареєстрованого на його ім'я мотоцикла VIBER, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.7-11).

Також вбачається, що в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 19.09.2013, в якій він просить виконавчий лист щодо стягнення з нього аліментів надіслати ТОВ "Лісоруб" (а.с.12), проте державним виконавцем з цього приводу не було вчинено жодної дії. Запит до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи державним виконавцем зроблено тільки 21.10.2014, що підтверджується копією відповіді № з ЄДРВП №4111280 (а.с.75).

03.11.2014 державним виконавцем винесена постанова про розшук майна боржника - мотоцикла VIBER, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.6).

Апелянтом до апеляційної скарги надані квитанції про переказ коштів в рахунок оплати аліментів ОСОБА_5 - батьку колишньої дружини, оскільки остання проживає разом з дитиною за кордоном (а.с.58-62). Серед доданих квитанцій наявна також квитанція від 23.10.2014 на суму 600 грн. (а.с.62), які, як вбачається з пояснень ОСОБА_1 від 19.12.2014, були йому повернені, оскільки одержувач відмовився їх прийняти (а.с.76).

Також вбачається, що до заперечень на апеляційну скаргу, відділом ДВС додано новий розрахунок заборгованості на суму 26115.84 станом на 29.12.2014, з якого видно, що вищезазначена сума в розмірі 600 грн. в погашення основного боргу не врахована (а.с.74).

Таким чином, державним виконавцем не були використані всі передбачені Законом права і повноваження для стягнення аліментів та заборгованості по аліментах - не було надіслано виконавчий лист по місцю роботи боржника, про що останній просив ще у вересні 2013 року. Боржник, зокрема, у жовтні 2013 року переказав кошти на сплату аліментів, а відмова стягувача їх отримати не може свідчити про те, що боржник ухиляється від сплати аліментів. Обмеження свободи пересування боржника є додатковим заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, вичерпані тощо. Не можна визнати подання обґрунтованим з точки зору співмірності його вимог із суттю питання, що вирішується. Такі обмеження не повинні застосовуватися, якщо не є вкрай необхідними і обґрунтованими.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, вимог щодо законності і обґрунтованості судового рішення, суд першої інстанції не мав підстав для задоволення подання держвиконавця.

Крім того, згідно заяви від 05.01.2015 стягувач за виконавчим листом №2-638 від 18.07.2001 - ОСОБА_6 претензій до боржника - ОСОБА_1 по сплаті аліментів немає, станом на 01.01.2015 заборгованість відсутня (а.с. 81, 84).

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС Рахівського районного управління юстиції Токарюк В.В. від 17.01.2015 скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 (а.с.82, 85).

Зважаючи на викладене, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст. 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч. 1 ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Рахівського районного суду від 13 листопада 2014 року - скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції Токарюка В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, без вилучення паспортного документа, громадянина України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і, відповідно до положень ст. 324 ЦПК України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Судді: