№ 201/5705/14 ц
провадження 2/201/654/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі - Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" і ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди та витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06 травня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" і ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди та витрат, позовні вимоги уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що 18 лютого 2013 року близько 18.50 годин відповідач ОСОБА_2 керував автомобілем "Шевроле Авео" і порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, в результаті якого він (позивач) постраждав, йому завдана матеріальна шкода, пошкоджені автомобілі, за що стосовно відповідача складено адміністративний протокол і він був визнаний винним в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності постановою суду. Вказаними діями, пов'язаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано значну матеріальну шкоду, він поніс витрати та інш.. Страхова компанія відшкодувала не всю шкоду і позивач вважає це не законним, матеріальна шкода повинна відшкодовуватися в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи. Вважає, що вказану шкоди повинні відшкодовувати відповідачі кожен в межах своєї відповідальності і просив стягнути з них солідарно решту не сплаченої матеріальної шкоди в межах ліміту відповідальності, витрати на висновок експерта, пеню, відсотки річних за несвоєчасну виплату відшкодування та понесені ним витрати по судовому збору, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги до нього частково визнав, пояснивши, що дійсно 18 лютого 2013 року була ДПТ за його участю, постановою суду його визнано винним в цій ДТП, штраф він сплатив, але матеріальну шкоду позивачу вже частково відшкодувала позивачу страхова компанія і решту шкоди також повинна відшкодовувати вона, він повинен виплатити позивачу лише франшизу, на що він і згоден, інших вимог у позивача до нього немає, нічого більше відшкодовувати йому не потрібно. Ніяких інших зобов'язань відносно позивача на себе не брав і не бере, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавав. В останнє судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вказаним, на думку суду, не заперечували проти заяви і вважали можливим розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд заяви за відсутності відповідача і його представника відповідно до ст. 169 ЦПК України.

Представник відповідача ПрАТ "СК "ВУСО" в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в письмовому зверненні до суду позовні вимоги не визнав, вважаючи їх неправомірними, шкода вся ними виплачена позивачу і нічого більше вони йому не винні, нічого більше відшкодовувати не потрібно. По закону все зроблене відповідачем правильно, надані документи позивачем протирічливі і не підтверджують заявлену суму матеріальної шкоди. Ніяких інших зобов'язань відносно позивача на себе не брав і не бере, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавав. Вважають позовні вимоги до них не доведеними, безпідставними і просили в їх задоволенні саме до цього відповідача відмовити в повному обсязі. Про день та час слухання справи повідомлялися належним чином. На думку суду, не заперечували проти заяви і вважали можливим розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд заяви за відсутності представника вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача і відповідача, з'ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 18 лютого 2013 року близько 18.50 години водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Шевроле Авео", державний номер автомобіля НОМЕР_1, рухався по вул. Паторжинського м. Дніпропетровська та перед здійсненням маневру - зміні напрямку руху, не пересвідчилася, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров'ю громадян, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням свого автомобіля, при виїзді з другорядної дороги на головну з вул. Паторжинського, не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, в наслідок чого допустив зіткнення з рухавшимся ліворуч в тому ж місці по головній дорозі автомобілем "ДЕУ Нубіра", державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, скоївши ДТП.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль під керуванням позивача отримав значні ушкодження. При цьому порушення цим відповідачем, зазначених Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому зв'язку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень позивача та пошкодження названого автомобіля.

Стосовного винного у вказаній ДТП працівниками ДАІ складено протокол і направлено його до суду. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 року винним у вказаній ДТП визнано було ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАПП його було притягнуто до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн., постанова не оскаржена і набрала законної сили, штраф сплачено, постанову виконано.

За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та адміністративного матеріалу, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач ОСОБА_2. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому зв'язку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін, завданню шкоди.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 року встановлено факт вчинення відповідачем на своєму автомобілі адміністративного правопорушення відносно позивача, факт завдання діями вказаної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого зв'язку між винними діями ОСОБА_2 та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена.

Постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 року відносно ОСОБА_2 набрала законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії відповідача на своєму автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого зв'язку між винними діями, пов'язаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, відповідачем і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: " 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…".

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що винними діями відповідача на вказаному автомобілі позивачу було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в значних витратах на ремонтно-відновлювальні роботи свого пошкодженого винними діями вказаного відповідача автомобіля.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями саме цього відповідача (ОСОБА_2), пов'язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи (цього відповідача).

Відповідач мав страховий поліс ПрАТ "СК "ВУСО" № АЕ/1337893 від 14 лютого 2013 року про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третії осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, термін дії полісу: з 14 лютого 2013 року по 13 лютого 2014 року, вказаний поліс був оформлений в Дніпропетровській філії цієї страхової компанії.

Суду було надано позивачем висновок № 0708/13/13 експертного дослідження від 07 серпня 2013 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля "Ніссан Альмера", складає 09870 грн.77 коп.. Вказані кошти сплачені позивачем і є фактичними його витратами на ремонт його пошкодженого автомобіля, про що суду надано письмові докази.

Позивач відразу звернувся до страхової компанії, відповідача з питанням виплати йому вказаних коштів, але лише 16 травня 2013 року ця страхова компанія виплатила позивачу відшкодування і лише 3242 грн. 38 коп. грн. (без пояснення такої суми і її розрахунку). Виплати решту суми цей відповідач відмовився.

Згідно статті 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, враховуючи вищезазначений експертний акт, якщо вважати, що завдана позивачу шкода становить 9870 грн. коп.., то ПрАТ "СК "ВУСО", з урахуванням лімітів відповідальності, повинно було сплати позивачу саме вказану суму за мінусом франшизи.

Згідно статті 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. При цьому якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно пункту 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну.

Отже відповідачі зобов'язані відшкодувати позивачу реальні збитки, тобто збитки, які позивач мусить зробити для відновлення свого права, а саме для відновлення пошкодженого автомобіля.

Але не зважаючи на вказане, на вимогу позивача відповідач - страхова компанія - виплатила позивачу в якості страхового відшкодування лише частину належної суми - 3242 грн. 38 коп., решта суми залишилася не виплаченою і виплачувати її з франшизою відповідачі відмовляються.

Враховуючи наведене суд вважає можливим стягнути з відповідачів на користь позивача решту матеріальної шкоди повністю: не виплачена сума страхового відшкодування - 5628 грн. 39 коп., пеня - 633 грн. 31 коп. - відповідно до ст. 36.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування повинно було відбутися не пізніше 23 червня 2013 року, але цього зроблено відповідачем не було, тому відповідно до ст. 36.5 цього Закону можливе стягнення пені, яка нарахована за період з 23 червня 2013 року по 30 квітня 2014 року, 3% річних - 144 грн. 33 коп. (передбачено ст. 625 ЦК України), поштові витрати - 66 грн. 24 коп., витрати на оплату експертного дослідження по оцінці матеріальної шкоди - 550 грн..

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідачі ПрАТ "СК "ВУСО" і ОСОБА_2 повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв цими відповідачами до суду не надано.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов'язання стосовно вказаного вiдповiдачів відносно завданої шкоди, предмета спору, а вiдповiдачі не довели незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідачів проти позову в повному обсязі, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується, питання ПДВ вирішується в передбаченому законом порядку і вказана сума не повинна відмінусовуватися від суми матеріальної шкоди, яку зобов'язання виплатити страхова компанія в якості страхового відшкодування .

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути солідарно з ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 7022 грн. 27 коп., з яких: не виплачена сума страхового відшкодування - 5628 грн. 39 коп., пеня - 633 грн. 31 коп., 3% річних - 144 грн. 33 коп., поштові витрати - 66 грн. 24 коп., витрати на оплату експертного дослідження по оцінці матеріальної шкоди - 550 грн., а також стягнути з ПрАТ "СК "ВУСО" і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в вигляді судового збору в сумі з кожного по 121 грн. 80 коп..

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди та витрат знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України; ст. ст. 15, 16, 22, 23, 526, 614, 623, 979, 988, 1166, 1167, 1168, 1187, 1195, 1206 ЦК України; ст. ст. 6, 9, 22, 28-30, 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 81, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 7022 грн. 27 коп., з яких: не виплачена сума страхового відшкодування - 5628 грн. 39 коп., пеня - 633 грн. 31 коп., 3% річних - 144 грн. 33 коп., поштові витрати - 66 грн. 24 коп., витрати на оплату експертного дослідження по оцінці матеріальної шкоди - 550 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в вигляді судового збору в сумі з кожного по 121 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -