Провадження № 22-ц/779/184/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Вакарук В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Вакарук В.М.

суддів: Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.,

секретаря: Драганчук У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, відшкодування вартості понесених витрат на лікування та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, відшкодування вартості понесених витрат на лікування та моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та вимогам закону, зазначає, що суд не врахував, що наказом адміністрації від 20.09.1988 року про переведення на посаду медичного реєстратора за її заявою до безстрокового трудового договору було внесено зміни, згідно яких не входило виконання нею обов'язків молодшої медичної сестри. Суд зробив помилковий висновок про те, що відбулося переміщення, хоча оскаржуваними наказами доручено виконання роботи за межами посади медичного реєстратора, яка обумовлена трудовим договором. Суд також не врахував, що внаслідок такого переміщення з врахуванням штатного розпису змінились посадові обов'язки та істотні умови праці, а робота набула характеру шкідливої та важкої, яка негативно впливає на стан здоров'я. Жодних фактичних змін в організації праці чи виробничій необхідності, які б зумовили дане переміщення не було, зміну посад відповідач пояснив власним розсудом, а на посаду реєстратора міською стоматполіклінікою прийнято нового працівника. Не було враховано судом, що відповідно до п.31 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва. Крім того, конкретні підстави для відшкодування моральної шкоди та витрати, вказані в позовній заяві, судом не спростовані. Просить рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні апелянтка та її представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів, представники відповідача Семенів М.П. та Помазановська О.І. доводи апеляційної скарги заперечили, просили її відхилити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, наведеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачка з самого початку була прийнята на роботу на посаду санітарки, а тому з нею був укладений безстроковий трудовий договір, що дозволяло адміністрації здійснювати в подальшому її переведення на цю ж посаду без її згоди.

Проте, такий висновок суду суперечить вимогам чинного трудового законодавства та встановленим обставинам справи.

Встановлено, що з 04.08.1986 року ОСОБА_2 була прийнята на 0,5 ставки санітарки в стоматологічне відділення, 03.09.1987 року її переведено на 0,5 ставки медичного реєстратора та залишено їй 0,5 ставки санітарки, а 20.09.1988 року переведено на посаду реєстратора, що підтверджується копіями записів трудової книжки та копією наказу від 15.09.1988 року (а.с.4-5).

Відповідно до наказу головного лікаря від 12.06.2014 року № 50-0/Д ''Про зміни в організації виробництва МСП та переміщення медичних працівників'', передбачено проводити регулярні переміщення медичних працівників міської стоматологічної поліклініки, яке не потребує згоди працівника в межах спеціальності, кваліфікації чи посади, із збереженням істотних умов праці та оплати (а.с.75).

З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2014 року позивачку було попереджено про переведення її з посади реєстратора на 1,00 ставки посади молодшої сестри з 01.09.2014 року, а наказом від 28.08.2014 року її переведено на посаду молодшої сестри стоматологічного відділення № 1, яке знаходиться в одному із структурних підрозділів без обґрунтування такого переведення, що підтверджується копією наказу головного лікаря. (а.с.8-9).

Із матеріалів справи вбачається, що згоди на переведенням позивачка недавала та відмовилася від ознайомлення із вищезазначеними наказами, про свідчать копії актів від 27.06.2014 року та від 28.08.2014 року (а.с.59-60).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 32 КзПП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Водночас не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж самому підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Роботодавець не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачку було не переміщено в межах займаної нею посади на інше робоче місце, а переведено із посади реєстратора та посаду молодшої медичної сестри, функціональні обов'язки яких відрізняються по суті і, при однакових посадових окладах, змінюються при цьому інші істотні умови праці, що випливає із порівняння її обов'язків, зазначених в посадових інструкціях /а.с.6-7,58/, оскільки посада реєстратора медичного належить до категорії ''Технічні працівники'' та передбачає роботу з пацієнтами і документами, а посада молодшої медичної сестри належить до категорії ''Робітники'' та передбачає прибирання та миття обладнання, кабінету, що виконується в шкідливих та важких умовах праці /згідно колективного договору /а.с.50/.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доручення виконання роботи, що не відповідає займаній посаді, є переведенням на іншу роботу, а не переміщенням, а відповідно до ст.34 Конституції України, ст.ст.21,31 КзПП України не допускається без згоди працівника будь-яка зміна трудової функції працівника, робочого місця, що виходить за межі трудового договору.

Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на те, що позивачка в 1988 році була прийнята на посаду санітарки, а тому з нею був укладений безстроковий трудовий договір, що давало право адміністрації без її згоди перевести знову на дану посаду, оскільки позивачка була переведена з посади санітарки на іншу постійну роботу - реєстратора по її заяві та згоді, а тому переведення її в подальшому на попередньо займану посаду можливе тільки за її згодою.

За наведених обставин рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів головного лікаря: № 85 о/с від 27.06.2014 року про попередження позивачки щодо переведення та № 123 д/с від 28.08.2014 року - про переведення, про поновлення її на роботі на посаду медичного реєстратора в Івано-Франківській міській стоматологічній поліклініці підлягає до скасування та постановлення в цій частині нового рішення про задоволення зазначених вимог.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України питання щодо стягнення заробітної плати судом та колегією суддів не розглядалося.

Що ж стосується рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог позивачки про стягнення моральної шкоди та витрат на лікування, то воно відповідає вимогам чинного законодавства і підстав для його скасування в цій частині не вбачається.

Відповідно до вимог ст.84 та 88 ЦПК України слід стягнути із відповідача в користь позивачки витрати на правову допомогу згідно квитанції в розмірі 2000 грн./а.с.72/, а також 243 грн.60 коп.. судового збору в користь держави.

В решті рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 32,233,235 КзПП України, ст.ст.307, 309, 313-314, 316 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки про визнання незаконними та скасування наказів головного лікаря: № 85 о/с від 27.06.2014 року про попередження позивачки щодо переведення та № 123 д/с від 28.08.2014 року про переведення, про поновлення на роботі скасувати та постановлення в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки задовольнити частково, визнати незаконними та скасувати накази головного лікаря: № 85 о/с від 27.06.2014 року про попередження щодо переведення та № 123 д/с від 28.08.2014 року про переведення позивачки. Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді медичного реєстратора Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки. Рішення суду в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Стягнути з Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки в користь ОСОБА_2 2000 грн. витрат на правову допомогу та 243 грн.60 коп.. судового збору в користь держави.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: В.М. Вакарук

Судді: М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко