Категорія 20 Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого - судді Панасюка О.С., суддів Іванюка М.В., Берегового О.Ю., з участю секретаря Кирилюк Л.М., перекладача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_9 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулася в суд з цим позовом, відповідно до якого просила стягнути з відповідача 58050,00 грн. (що еквівалентно 4500 дол. США) безпідставно набутих коштів.

Вказувала, що 31 жовтня 2011 року за письмовим договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_3, який діяв за довіреністю ОСОБА_7, автомобіль ГАЗ 33021. Цього ж дня відповідач передав їй автомобіль, реєстраційні документи та ключі, а вона сплатила йому 1500 дол. США авансу. Решту суми в розмірі 3000 дол. США зобов'язалась сплатити до квітня 2012 року. Після сплати цієї суми 30 травня 2012 року ОСОБА_3 видав на її та її чоловіка ім`я довіреність на право керування і розпорядження автомобілем. 26 вересня 2014 року працівниками ДАІ МВС України у неї автомобіль було вилучено на підставі постанови головного державного виконавця Вишенського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції на виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Універсалбанк» 100814,99 грн. боргу. Оскільки права власності на автомобіль вона не набула, вважала, що кошти за його відчуження відповідач отримав без достатньої правової підстави.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 58050,00 грн. безпідставно набутих коштів та 580,50 грн. у відшкодування судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що за договором, укладеним у простій письмовій формі 31 жовтня 2011 року ОСОБА_6 передала ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_7, 1500 дол. США за автомобіль ГАЗ 33021, д.н. НОМЕР_1, а решту суми в розмірі 3000 дол. США зобов'язалась сплатити частками по 500 дол. США до квітня 2012 року. ОСОБА_3 після отримання повної суми коштів зобов'язувався переоформити право власності на автомобіль на ОСОБА_8 (а. с. 39).

Згідно з розпискою від 1 жовтня 2014 року 1 серпня 2012 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_6 3500 дол. США за проданий автомобіль і зобов'язався переоформити його на позивачку (а. с. 40).

Як видно з акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 26 вересня 2014 року автомобіль ГАЗ 33021, 2001 року виробництва, білого кольору, фургон ізотермічний затримано за постановою Вишенського ВДВС Вінницького МУЮ № 42600777 від 14 квітня 2014 року.

Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Із системного аналізу положень ЦК України можна дійти висновку про те, що правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим.

Зазначеного суд першої інстанції не врахував та не дав належної правової оцінки правовідносинами, що виникли між сторонами, зокрема довіреності на розпорядження автомобілем, договору від 31 жовтня 2011 року та розписці від 1 жовтня 2014 року, які складені відповідачем, відтак безпідставно застосував до цих правовідносин ст. 1212 ЦК України, прийшовши до помилкового висновку, що кошти, які позивачка сплатила відповідачу за автомобіль підлягають стягненню на її користь як такі, що набуті без достатньої правової підстави.

Крім того, всупереч приписам ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 33, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, суд належним чином не визначився з колом осіб, які беруть участь у справі, не звернув уваги, що у відносинах з відчуження автомобіля ОСОБА_6 ОСОБА_3 діяв за довіреністю від імені та в інтересах його власника ОСОБА_7, не з`ясував хто саме отримав кошти за цей автомобіль, а відтак чи може він взагалі відповідати за цим позовом.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 грудня 2014 року скасувати.

У позові ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.С. Панасюк

Судді: М.В. Іванюк

О.Ю. Береговий