АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/1978/15 Головуючий у 1 - й інстанції: Сенюта В.О.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.

суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі - Желепі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 і просив винести рішення, яким стягнути на свою користь заборгованість за картковим кредитним рахунком у розмірі 17.790 грн.22 коп.

На підтвердження виникнення кредитних відносин позивач посилається на те, що відповідач особисто підписав заяву про видачу кредита, що фактично є кредитним договором. Згідно заяви, підписаної відповідачем, слідує, що він ознайомлений з Умовами надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Оскільки позичальник ОСОБА_2 не виконував свої зобов»язання з погашення кредиту, банк звернувся з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 21 жовтня 2014 року у позові відмовлено/а.с.61-62/.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Києва від 21 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі./а.с. 68-71/ .

Позивач вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник з посиланням на ст.627 ЦК України зазначає, що відповідач, підписавши відповідний договір, погодився з його умовами і можливими негативними наслідками у випадку невиконання зобов'язань. Вказуючи на порушення норм матеріального права, скаржник посилається на ст. 1 та ст. 213 ЦПК України.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 16.03.2011 року відповідачем ОСОБА_2 заповнено анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ»Приватбанком», підтвердивши тим самим свій намір отримати кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладенні цієї угоди сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як зазначає Банк, свої зобов»язання за вище указаним договором він виконав, а відповідач у свою чергу порушує зобов»язання з погашення кредиту та повернення отриманих у кредит коштів.

Відмовляючи позивачу ПАТ»Приватбанк» у позові суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту отримання та користування кредитними коштами відповідачем ОСОБА_2.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Банк зазначає, що ОСОБА_2 порушені умови договору, у зв»язку з чим, станом на 30.04.2014 року, за ним утворилась заборгованість у сумі 17.790 грн. 22 коп., яка складається: з заборгованості по кредиту у сумі 6.663 грн.; заборгованості за відсотками у сумі 9.803 грн.88 коп.; по штрафу (фіксована частина) у сумі 500 грн.; по штрафу (процентна складова) у сумі 823 грн.34 коп.

Проте, на підставі наданого суду розрахунку неможливо встановити дійсну наявність або відсутність такої заборгованості. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які документальні підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 8.000 грн. та користування ними.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити, а заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 21 жовтня 2014 року залишити без з мін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді