Р І Ш Е Н Н Я Справа № 200/1838/15-ц

Імям України Провадження № 2/200/1458/15

14 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Литвиненка І.Ю.

при секретарі - Пеньківській А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації неправдивою та правдивою, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у лютому 2015 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, прохаючи суд визнати неправдивою створену та поширену відповідачкою ОСОБА_2 інформацію про те, що 03 серпня 1983 року БТІ зареєстрував під № 421-9 за ОСОБА_3 права на не введений в експлуатацію б. № 6 у складі: двох коридорів, трьох житлових кімнат, ванної кухні, мезоніну з погребом і оглядовим колодязем на земельній ділянці 462 кв.м. по провулку Абхазському у м. Дніпропетровську на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 1983 року; визнати правдивою інформацію про те, що за адресою: пров. Абхазський, 6 у м. Дніпропетровську, на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 1983 року КП Дніпропетровське БТІ 03 серпня 1983 року під № 1412-9 зареєструвало за ОСОБА_4 права на будинок саманний житловою площею 15,2 кв.м., сарай, вбиральню, забор дощатий; визнати правдивою інформацію про те, що оглядовий колодязь знаходився поза межами земельної ділянки 462 кв.м., відведеної для обслуговування зареєстрованого за ОСОБА_5 саманного будинку і є приналежністю належної їй на праві власності частини б. № 4 по провулку Абхазському у м. Дніпропетровську; зобовязати відповідачку спростувати створену та поширену нею неправдиву інформацію шляхом відкликання її письмового документу від 21 квітня 2004 року, як недостовірного (а.с. 1).

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідач створила і поширила умисно неправдиву інформацію про те, що 03 серпня 1983 року БТІ за № 412-9 зареєструвало за ОСОБА_5 про пров. Абхазському у м. Дніпропетровську, не введений в експлуатацію б. № 6 у складі: двох коридорів, трьох житлових кімнат, ванної кухні, мезоніну з погребом і оглядовим колодязем на земельній ділянці 462 кв.м. у підписаному відповідачкою письмовому документі від 21 квітня 2004 року, який введено нею у цивільний обіг. Насправді ж, за № 412-9 від 03 серпня 1983 року, за ОСОБА_5 за вказаною адресою було зареєстровано інше майно: саманний будинок 15,2 кв.м. житлової площі, який введено в експлуатацію у 1959 році, сарай, вбиральню, паркан дощатий, а на земельній ділянці площею 462 кв.м. при будинку ОСОБА_5 відсутній оглядовий колодязь, бо цей колодязь є частиною її будинку, тому що знаходився і знаходиться поза межами ділянки площею 462 кв.м.ґ. яку відведено для обслуговування будинку ОСОБА_5, чому доказом є план та документи на колодязь, як на частину її будинку. Тому, створена і поширена відповідачкою інформація порушує її права на достовірність інформації щодо неї і її власності (приналежності її будинку оглядового колодязя) та завдає їй шкоди тим, що посилаючись на цю вигадану нею неправдиву інформацію, відповідач перешкоджає їй у доступі до її колодязя, тобто порушує її право, як власниці, розпоряджатися її колодязем і її право на, як члена громади міста, користуватися частиною дороги, на якій цей колодязь споруджено, відповідно до технічного плану.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, прохала позов задовольнити у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що у лютому 2004 року, на підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 нерухоме майно, зокрема і оглядовий колодязь, дозвільна та проектна документація на який була виготовлена тільки у 1985 році, тобто через два роки після реєстрації за ним права власності на нерухоме майно по пров. Абхазському, 6 у м. Дніпропетровську. Доказами цього є лист в.о начальника КП «Дніпроводоканал» від 24 липня 2011 року за № П-659, рішення Бабушкінського райвиконкому м. Дніпропетровська від 14 жовтня 1983 року за № 1199, яким попередньому власнику її частини будинку Маркітяну, надано дозвіл на спорудження водогону та каналізації до б. № 4, а не до б. № 6, викопіровка технічної документації, яка розроблена у серпні 1985 року на замовлення Бєляєва, який є наступним, за Маркітяном, власником частини б. № 4, а не б. № 6. Вважає, що має право на задоволення позовних вимог на підставі норм ст. 277 ЦК України, так як поширена відповідачем інформація є недостовірною. Колодязь оглядовий є її власністю, а тому інформація, поширена про нього відповідачкою, є недостовірною, порушує її права, і тому має бути скасована.

Відповідач позов не визнала. Пояснила, що позивач, прохаючи суд задовольнити позов у наведений нею спосіб, діє у порушення вимог чинного законодавства України. Так, ч. 2 ст. 16 ЦК України, визначено вичерпний перелік способів захисту порушеного права до яких обраний позивачем спосіб у вигляді визнання інформації правдивою і неправдивою, не відноситься. Інші способи захисту порушеного права можливі лише тоді, коли вони визначені у законі чи договорі. Позивач не надала суду доказів того, що обраний нею спосіб захисту своїх прав, які вона вважає порушеними, передбачено будь яким законом чи договором. Крім того, у неї відсутнє право вимагати визнання неправдивою та спростування будь-якої інформації, яка жодним чином її не стосується і не впливає на зміст її прав та обовязків. Позивач, як на джерело неправдивої інформації, посилається на її позов до ОСОБА_5 від 21 квітня 2004 року де зазначено, що вона придбала у ОСОБА_5 майно з погребом і оглядовим колодязем. Однак, позивач не була ні учасником правочинів з купівлі-продажу нерухомого майна, які укладалися 03 серпня 1983 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, ні від 26 лютого 2004 року, який укладено між ОСОБА_5 та нею. Інформація, яка є у позовній заяві, є конфіденційною і у відповідності до вимог ст. 11 Закону України «Про інформацію», без згоди особи на її розповсюдження, поширенню не підлягає.

Вважає, що посилатися на норми ст. 277 ЦК України, вимагаючи спростування недостовірної інформації, позивач також не має права, так як згідно з ч. 1 цієї статті, таке право має фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення стосовно неї або членів її родини, недостовірної інформації. Вона стосовно позивачки та членів її родини у своєму позові від 21 квітня 2004 року, ніякої інформації, а тим більше негативної, не розповсюджувала, а тому особисті немайнові права позивачки не порушувала. Право власності на оглядовий колодязь у позивачки відсутнє. Це підтверджується судовими рішеннями, які, у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України, мають доказове значення. Це постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2013 року за позовом ОСОБА_1 до КП «ДМБТІ», де вона є третьою особою, ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року, яким у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на цю постанову відмовлено. З цих підстав прохала відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу та перевіривши фактичні обставини справи наданими ними письмовими доказами, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 від 21 квітня 2004 року про визнання дійсним договору-купівлі-продажу б. № 6 по провулку Абхазському у м. Дніпропетровську, позивач купила у відповідача нерухоме майно, до якого входили погреб з оглядовим колодязем на земельній ділянці (а.с. 21). Рішеннями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2013 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року, які у даному спорі мають преюдиційне значення, встановлено, що у договорі дарування частини нежитлового будинку № 4 по провулку Абхазському у м. Дніпропетровську від 24 січня 1997 року та у акті користування від 15 серпня 1997 року, який складено ОСОБА_1, відомості про те, що у її власність переходить оглядовий колодязь відсутні (а.с. 45-61).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог п. 5 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного судочинства є судовий захист цивільного права та інтересу. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; нормою ч. 6 цієї статті встановлено, що у разі недодержання особою, при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч. 2 цієї статті, суд може зобовязати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право, а також суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Позивач вважає себе власницею оглядового колодязя, що розташований на території між домоволодіннями по провулку Абхазському, 4-6 у м. Дніпропетровську. Вважаючи себе власницею, прийшла до висновку про те, що у позові відповідачки від 21 квітня 2004 року, з яким та звернулася до суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу домоволодіння по провулку Абхазському, 6 у м. Дніпропетровську, відповідач розповсюдила недостовірну інформацію. З цих підстав прохає визнати створену та поширену відповідачем у цьому позові інформацію про реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно неправдивою. Прохає визнати правдивою інформацію, що оглядовий колодязь знаходився поза межами земельної ділянки, на якій розташовано майно ОСОБА_5 та те, що цей колодязь до переліку нерухомого майна, яке продав ОСОБА_5, не входив. Зобовязати відповідача спростувати створену та поширену нею неправдиву інформацію, яка міститься у її позові від 21 квітня 2004 року, шляхом відкликання цього позову, як недостовірного.

Суд констатує, що доказів про те, що оглядовий колодязь між домоволодіннями по провулку Абхазському, 4-6 у м. Дніпропетровську, позивач не надала. Відсутність у неї на це майно права власності також підтверджено двома рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій.

Позовні вимоги про визнання інформації правдивою та неправдивою не підлягають задоволенню через те, що суд не вважає право позивача на користування оглядовим колодязем порушеним, а відтак таким, що підлягає судовому захисту, а також тому, що такий спосіб захисту порушеного права чинним законодавством України не передбачено. Чинним законодавством України не встановлено і такого способу захисту порушених прав особи, як відкликання позову, як недостовірного, тому що позови із цивільних і адміністративних справ не відкликаються. Підстав для зобовязання відповідача спростувати створену та розповсюджену у позові від 21 квітня 2004 року інформації, немає, так як у цьому позові немає порушень особистих немайнових прав позивача шляхом поширення про неї та членів її сімї недостовірної інформації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 5, 10-11, 15, 30, 36, 60-61, 74-76, 88, 208, 212-215, 218, 293 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом 10 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом 10 днів зо дня отримання ними копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 10 днів зо дня його проголошення, або протягом 10 днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя І.Ю. Литвиненко