Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/92/15р. Головуючий у 1-й інстанції Галянчук Н.М.
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, агентства нерухомості «Фортуна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, агентства нерухомості «Фортуна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В позові, уточненому в ході судового розгляду зазначав, що 06 лютого 2011 року в присутності представника агентства нерухомості «Фортуна» ОСОБА_5 між ним, як продавцем, та ОСОБА_4, як покупцем, було укладено попередній договір щодо купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. А 19 березня 2011 року сторони уклали договір про завдаток. На момент укладення вказаних договорів його право власності на житловий будинок та земельну ділянку ще не було оформлено належним чином, тривав процес переоформлення документів. Під тиском представника агентства нерухомості «Фортуна» ОСОБА_5 він дав згоду на проживання ОСОБА_4 у житловому будинку, а також на проведення ремонтних робіт. В подальшому, у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку не був укладений, відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з нього суми завдатку та грошових коштів, витрачених на ремонт житлового будинку. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2013 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2013 року в частині стягнення грошових коштів, витрачених на ремонт будинку, у розмірі 21492,50 грн., змінено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти, що витрачені на ремонт будинку, у розмірі 14345,00 грн.

ОСОБА_3 вважає, що діями відповідачів йому спричинена матеріальна та моральна шкода. Зокрема, ОСОБА_4 протягом 17 місяців без відповідної правової підстави проживав у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Упущена вигода, а саме не отриманий дохід в разі передачі будинку в оренду, складає 10200,00 грн. За час проживання у будинку ОСОБА_4 здійснив вирубку фруктових дерев, дозвіл на що позивач не надавав, використав належні позивачу вугілля та дрова. В цій частині полизач оцінює майнову шкоду на суму 5000,00 грн. та 8000,00 грн. відповідно. Також ОСОБА_4 використовував належну позивачу земельну ділянку, засіявши її кукурудзою та люцерною. Упущена вигода внаслідок невикористання позивачем земельної ділянки складає 6800,00 грн. Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що неправомірними діями ОСОБА_4, які виражаються у самовільному переобладнанні житлового будинку, знищенні фруктового саду, безоплатному використанні вугілля та дров, використанні земельної ділянки, йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10000,00 грн. ОСОБА_3 вважає, що йому спричинена моральна шкода внаслідок дій другого відповідача - агентства нерухомості «Фортуна», яку він оцінює у розмірі 5000,00 грн.

На підставі викладеного, просив суд стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 30000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., а всього 40000,00 грн., а з відповідача агентства нерухомості «Фортуна» - моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року відмолено у задоволені позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справ, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті його позовних вимог.

17.01.2015р. до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 щодо розгляду справи за його відсутності, на підставі якої судова колегія на місці ухвалила про розгляд справи без участі ОСОБА_3, а також без участі представника відповідача АН «Фортуна», який до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

06 лютого 2011 року позивач уклав з відповідачем ОСОБА_4 попередній договір у простій письмовій формі щодо купівлі житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

19 березня 2011 року укладено угоду про завдаток, також у простій письмовій формі, та фактично позивач передав відповідачу аванс за купівлю будинку - грошову суму у розмірі 7137 гривень.

Згідно письмових розписок ОСОБА_3 вбачається, що він дозволив з 15 березня 2011 року ОСОБА_4 проживати без обмеження строку у вказаному житловому будинку та проводити ремонті роботи, а у випадку відмови від продажу будинку і неготовності документів щодо його продажу, зобов'язався відшкодувати відповідні витрати. Оскільки в подальшому укладання договору купівлі-продажу житлового будинку не відбулося судовими рішеннями з ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_4 14345грн., а ОСОБА_4 виселено з вказаного будинку.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд першої інстанції правильно застосував наступні норми права.

Суд першої інстанції вірно послався на ч. 3 ст. 61 ЦПК України, за якою обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини та взяв до уваги судові рішення, ухвалені з приводу стягнення з ОСОБА_3 грошових сум та виселення ОСОБА_4, а також інше рішення суду щодо виселення членів родини ОСОБА_4 з вищевказаного будинку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом першої інстанції правильно взяті до уваги роз'яснення п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" до вказано, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, при прийнятті рішення про відшкодування шкоди суд має впевнитися в наявності трьох підстав: 1) неправомірної дії; 2) причинного зв'язку між дією та спричиненою шкодою; 3) вини особи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо невідповідності заявлених позивачем фактичних підстав позовних вимог в тій частині, що відповідач ОСОБА_4 понад 17 місяців проживав у вказаному будинку, що позивач вважає підставою для задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки за відомостями Державної виконавчої служби з час звернення ОСОБА_3 з виконавчим листом про виселення минуло понад місяць - з 06.09.2012р. по 31.10.2012р. Проживання членів сім'є відповідача, рішення про виселення яких було прийнято пізніше в іншій справі за позовом ОСОБА_3 та пізніше виконане органами ДВС не є підставою для врахування цього терміну до строку незаконного користування будинком відповідача ОСОБА_4, що правильно оцінив суд першої інстанції.

Правильно суд першої інстанції визнав відсутніми докази неправомірно проживання у будинку та користування земельною ділянкою за вказаною адресою ОСОБА_4, оскільки довідка Павлівської сільської ради № 241 від 30 липня 2012 року стосується періоду, у який відповідач проживав у будинку з письмового дозволу позивача, як встановлено судовими рішеннями.

Суд першої інстанції правильно застосував ч. 1 ст. 11 ЦПК України, за якою суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та вимогами ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач не надав суду доказів на підтвердження розміру шкоди, упущеної вигоди внаслідок неправомірного проживання у житловому будинку ОСОБА_4 та використання земельної ділянки, вирубки останнім фруктових дерев, використанням вугілля та дров. Також позивач не надав доказів кількості, вартості дерев. Не надав позивач доказів належності вугілля та дров, їх наявності, кількості, вартості.

Доводи апеляційної скарги в значній частині є переказом життєвих обставин та відносин позивача і відповідача, згадуванням раніше ухвалених судових рішень в інших справах, що не може спростувати висновки рішення суду першої інстанції.

Апелянт, не погоджуючись із оскарженим рішенням, одночасно в апеляційній скарзі визнає факт відсутності доказів розміру матеріальної шкоди, упущеної вигоди, чим підтверджує правильність висновків рішення суду першої інстанції (а.с.184).

Доводи апеляційної скарги про неправильність рішення суду першої інстанції в частині відмови у позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_4, АН «Фортуна» не спростовують висновків рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно п. 5 цієї постанови роз'яснено: відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказів факту наявності моральної шкоди, спричиненої діями відповідача ОСОБА_4, відповідача АН «Фортуна» позивач не надав.

Доводи апеляційної скарги в цій частині містять загальну незгоду з рішенням суду, не зазначаючи, що саме у оскарженому рішенні не відповідає встановленим обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Вказані доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: