АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/3907/2014р. Головуючий в І інстанції Дорошинська В.Е.
Категорія 53 Доповідач: Пузанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року січня місяця 20 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової Л.В.
Суддів:Фурман Т.Г.
Чиркової К.Г.
При секретарі:Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначаючи, що він з 03 листопада 2010 року до травня 2012 року працював у відповідача слюсарем з ремонту автомобілів.

За період з лютого по грудень 2011 року товариство нараховувало, але не виплачувало йому заробітну плату у загальному розмірі 12 458,14грн., а в травні 2012 року його повідомили про звільнення за власним бажанням ще в грудні 2011 року.

Вважаючи такі дії відповідача незаконними та посилаючись на невидачу йому в результаті звільнення трудової книжки, позивач просив суд стягнути з ТОВ «Південна українська соєва компанія» 53 688,16грн., із яких 12 458,14грн. - заборгованість із заробітної плати та 41 230,02грн. - середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки.

Рішенням суду від 26 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючий від імені ОСОБА_6, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, зазначаючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи та положенням трудового законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» її доводи не визнала, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом №13-к від 03.11.2010 року ОСОБА_6 прийнятий на посаду слюсаря з ремонту автомобілів ТОВ «Південна українська соєва компанія» з 03 листопада 2010 року з окладом згідно штатного розкладу в сумі 1 300 грн. /а.с. 92/.

Наказом №16/к від 15 грудня 2011 року ОСОБА_6 звільнений з посади слюсаря за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України /а.с. 93/.

В день звільнення з позивачем проведено повний розрахунок та йому видана трудова книжка.

Звільнення та необхідні дії, що з ним пов'язані, здійснила арбітражний-керуючий санацією ТОВ «Південна українська соєва компанія» ОСОБА_7., яка була призначена на цю посаду ухвалою господарського суду Херсонської області від 19 травня 2011 року, постановленою у справі за позовом Малого приватного підприємства Фірма «Ерідон» до товариства з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» про визнання банкрутом. Цією ж ухвалою господарського суду відкрито процедуру санації відповідача /а.с. 53-54/.

Процедура санації закінчена, а провадження у справі припинено ухвалою господарського суду Херсонської області від 05.12.13р.

Із досліджених судом процесуальних документів господарського суду вбачається, що за даними звіту керуючого санацією за період з листопада 2011 року по лютий 2013 року заборгованість товариства перед працівниками і бюджетом та бюджетними фондами відсутня /а.с. 55-61/.

Наведений факт, а також факт звільнення з роботи з 15.12.2011 року позивача підтверджується крім зазначеного вище звіту розрахунковими відомостями по заробітній платі, податковими розрахунками сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, в тому числі ОСОБА_6, і сум утриманого з них податку, довідками про нараховану та виплачену заробітну плату особі, працевлаштованій за направленням центру зайнятості, використання робочого часу працівника та сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за спірний період /а.с. 31-47/.

Наведені факти, як і факт продовження трудових відносин з відповідачем після 15.12.2011 року позивач не спростував і належними доказами свої доводи не підтвердив, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених ст.ст.94,116,117 КЗпП України підстав для стягнення на користь позивача витребуваних ним, як заборгованість по заробітній платі та середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, грошових коштів.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне врахувати, що, заперечуючи підстави та час припинення трудових правовідносин, позивач у встановлені законом строки не звертався ні до роботодавця, ні до суду з вимогою визнати звільнення, або формулювання причин чи дату звільнення незаконними. Не порушував ОСОБА_6 зазначених питань і в даній справі.

Обґрунтованими колегія суддів вважає також і висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку в зв'язку, як він стверджує, із затримкою видачі трудової книжки.

Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідач на підтвердження факту видачі ОСОБА_6 трудової книжки в день звільнення надав відповідні акти, складені керуючим санацією ОСОБА_7 про відмову працівника від підписання особистої картки та про отримання трудової книжки 15.12.11р. /а.с.94-95/.

Зазначену обставину підтвердила в суді апеляційної інстанції допитана в якості свідка ОСОБА_7, яка показала, що вона проводила звільнення ОСОБА_6, як і інших працівників, в зв'язку з тим, що товариство перебувало у процедурі санації та у зв'язку із сезонністю виробництва.

Заперечуючи наведений вище факт, позивач, який за його заявою був допитаний апеляційним судом як свідок, не зміг пояснити, чому протягом тривалого періоду часу (з дня звільнення до липня 2014 року) не звертався за захистом своїх прав з приводу видачі трудової книжки ні до відповідача, ні в судовому порядку, чому не вимагає її видачі в даний час і не підтвердив належними доказами, що перебував у вимушеному прогулі через затримку видачі йому трудової книжки відповідачем.

Враховуючи встановлені судами обставини справи, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо необґрунтованості заявленого позову відповідають цим обставинам в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам трудового законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і, як такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.

Так, доводи апеляційної скарги щодо необхідності дослідження первинних бухгалтерських облікових документів для того, щоб достовірно встановити факт виплати ОСОБА_6 заробітної плати, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки представники відповідача заперечують наявність у товариства таких документів, пояснюючи це перебуванням в процедурі банкрутства та санації у період з 2010 року по 2013 рік і зміною в зв'язку з цим господарським судом осіб, які управляли товариством, як боржником. Колегія суддів вважає, що надані відповідачем у підтвердження факту виплати позивачеві заробітної плати і про ведення з ним розрахунку 15.12.2011 року документи є фінансово-бухгалтерськими документами, що відповідно до діючого в Україні законодавства є належними і допустимими доказами щодо предмета доказування в даній справі, які позивачем не спростовані, оскільки надана його представником копія розрахунку заборгованості не засвідчена підписом компетентної посадової особи і не носить характеру офіційного фінансового чи бухгалтерського документа. Крім того, є незрозумілою за своїм змістом щодо зазначених в ній розрахунків /а.с. 6-7/.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення ухвалено судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя Л.В.Пузанова