Справа № 463/1199/14 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/773/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Гацій І.І.,

з участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства "Альфа-банк" на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" , фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору в частині, визнання договорів розірваними ,-

в с т а н о в и л а :

25 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до відповідачів: Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", фізичної особи підприємця ОСОБА_4, в якому просила: визнати розірваним з 20 лютого 2014 року договір індивідуальний номер замовлення АХ-4622, укладений 20 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4; визнати розірваним з 20 лютого 2014 року кредитний договір № 401587018, укладений 20 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Альфа-Банк"; визнати недійсним п. 2.8 кредитного договору № 401587018, укладеного 20 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Альфа-Банк". В обгрунтування позову зазначала, що відповідно до договору індивідуального замовлення №АХ-4622 від 20 лютого 2014 року, відповідач фізична особа підприємець ОСОБА_4 зобов'язався організувати роботи по виготовленню та передачі позивачу у власність конструкцій ПВХ, а позивач оплатити цю роботу та прийняти готові вироби. Крім цього, відповідно до умов кредитного договору № 401587018 ПАТ "Альфа-банк" зобов'язувався надати позивачу кредит в сумі 6180 грн. для оплати товарів згідно переліку, оплати страхового платежу та оплати комісійної винагороди банку. Додатково позивач покликався на те, що договори підлягають розірванню з підстав визначених у Законі України "Про захист прав споживачів", оскільки такі укладалися поза торговельними чи офісними приміщеннями, жодних кредитних коштів на підставі кредитного договору їй передано не було, як і не було отримано товар придбаний згідно умов договору. Вимогу про розірвання цих договорів вона заявила у визначений законом чотирнадцятиденний термін. При цьому вважала, що датою розірвання договорів слід вважати 20 лютого 2014 року виходячи із того, що маючи законні підстави для їх розірвання, в день їх укладення 20 лютого 2014 року, позивач звернулася із відповідною заявою до відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_4, а згодом із повторною заявою від 22 лютого 2014 року. Крім цього, вона зверталася із заявами про розірвання кредитного договору до ПАТ "Альфа-банк" від 24 лютого 2014 року та 04 березня 2014 року, однак їй було неправомірно відмовлено у розірванні договору листом від 18 березня 2014 року з підстав того, що на той час уже існувала заборгованість по кредитному договору. Також позивач вважав, що кредитний договір від 20 лютого 2014 року в частині п.2.8 щодо встановлення комісійної винагороди банку слід визнати недійсним з підстав ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦПК України, п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, оскільки ці платежі є платежами за дії, які банк здійснює на власну користь.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 серпня 2014 року позов задоволено частково. Вирішено: визнати розірваним з 20 лютого 2014 року договір індивідуального замовлення №АХ-4622 від 20 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_2, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, реєстраційний номер НОМЕР_2; визнати розірваним з 02 березня 2014 року кредитний договір від 20 лютого 2014 року № 401587018 укладений між Публічним акціонерним товариством "Альфа Банк", та ОСОБА_2, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1. В задоволені решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржено відповідачем Публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк", яке посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині визнання розірваним з 02 березня 2014 року кредитного договору від 20 лютого 2014 року № 401587018 укладеного між ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_2 скасувати, в решті частині рішення - залишити без змін. Судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не вказав у рішенні жодного порушення банком умов кредитного договору і не зіслався на жоден доказ на підтвердження цього. Висновок суду про те, що банк не надав позивачу кредит не відповідає дійсності, оскільки такий висновок суд зробив виключно на підставі усних пояснень позивача, при цьому не врахувавши того, що відповідно до п. 2.5 кредитного договору від 20 лютого 2014 року банк перерахував грошові кошти в сумі 5562, 00 грн. на поточний рахунок , вказаний у цьому ж договорі і тим самим виконав свої зобов'язання з надання кредиту. Апелянт вважає, що оскільки суд не витребовував у банку зазначені документи, то він не міг повно та всебічно встановити обставини надання позивачу кредиту. Крім цього апелянт зазначає, що з відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Однак, на момент винесення судового рішення позивач не повернув банку кредитні кошти. Таким чином, у суду не було підстав визнавати розірваним кредитний договір на підставі п. 6 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів".

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач скористалася своїм правом, передбаченим ч. 6 ст.11 Закону України "Про захист права споживачів" на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту, надіславши 24.02.2014 року банку заяву , яка була отримана банком 02.03.2014 року , про розірвання кредитного договору. При цьому судом першої інстанції не було враховано заперечень банку про те, що договір не може бути розірваним внаслідок того, що банком виконуються взяті на себе зобов"язання згідно умов договору, оскільки положення ст. 11 Закону України "Про захист права споживачів" не містять жодних застережень щодо можливості розірвання кредитного договору після початку його виконання будь-якою із сторін, з врахуванням того, що позивач заперечує факт отримання нею від банку кредитних коштів, а банком жодних доказів надання позивачу кредиту суду не представлено.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи і правовідносини, які випливали з встановлених обставин та зроблено вірний висновок про наявність підстав для розірвання кредитного договору з 02 березня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції того, що відповідно до п. 2.5 кредитного договору від 20 лютого 2014 року банк перерахував грошові кошти в сумі 5562, 00 грн. на поточний рахунок, вказаний у цьому ж договорі, і тим самим виконав свої зобов'язання з надання кредиту, та щодо того, що суд першої інстанції не витребовував у банку зазначені документи, то суд не міг повно та всебічно встановити обставини надання позивачу кредиту, колегія суддів розглядає як такі, що не дають підстав для скасування оскарженого рішення в частині розірвання кредитного договору , з наступних міркувань.

У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України обов"язок доказування обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень покладаються на сторони. Однак, при подачі заяви про перегляд заочного рішення, банком не було надано суду першої інстанції будь-яких доказів, які б підтверджували , що на виконання умов, встановлених підпунктом а) пункту 2.5 кредитного договору, банком було перераховано грошові кошти у загальній сумі 5562 грн на поточний рахунок ФОП ОСОБА_5 № 1430, у ПАТ "А-банк", МФО 307770, 8. Не було надано доказів виконання вищезазначених умов кредитного договору та перерахування грошових коштів ФОП ОСОБА_5 і на письмову вимогу апеляційного суду Львівської області, яка була отримана банком 15 грудня 2014 року. У матеріалах справи відсутня інформація про те, яке відношення до правовідносини у цій справі має ФОП ОСОБА_5, і на вимогу апеляційного суду не було надано також копій специфікації № 401587018 від 20.04.2014 року та інших документів, які знаходяться у кредитній справі, щоб можна було з"ясувати, чи перераховані кредитні кошти ФОП ОСОБА_5, а якщо перераховані , то за які послуги (роботи) чи товар,и і чи в матеріалах кредитної справи, є докази отримання (прийняття) цих послуг (робіт) або товарів ОСОБА_6 від ФОП ОСОБА_5

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити також наступне. Пунктом 2.4 кредитного договору , передбачено рахунок для зарахування коштів , спрямованих на повернення заборгованості за цим договором - № 018 у ПАТ "Альфа-Банк" МФО 300346 , . Згідно меморіального ордера № 18018 від 21 лютого 2014 року ( наданого представником банку ОСОБА_7 . як додаток до заяви від 09.01.2015 року) банком здійснено бухгалтерську проводку по перерахуванню грошових коштів в сумі 5562 грн платником ОСОБА_2 з рахунку № НОМЕР_3 в ПАТ "АЛЬФА-БАНК" на рахунок отримувача ОСОБА_2 № НОМЕР_4 в ПАТ "АЛЬФА-БАНК". Зважаючи на те, що банком не надано доказів перерахування коштів з рахунку № НОМЕР_4 в ПАТ "АЛЬФА-БАНК",відкритого на отримувача ОСОБА_2, на рахунок ФОП ОСОБА_5 , то вищезазначений меморіальний ордер свідчить про те, що грошові кошти в сумі 5562 грн знаходяться саме на тому банківському рахунку, на який повинні зараховуватися кошти в погашення заборгованості за кредитним договором, тому підстав для повернення ОСОБА_2 банку грошових коштів в сумі 5562 грн немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

З огляду на викладене , колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в оскарженій його частині, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги законності і обґрунтованості оскарженого рішення не спростовують, тому апеляційну скаргу належить відхилити, оскаржене рішення залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства "Альфа-банк" - відхилити.

Заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Приколота Т.І.

Федоришин А.В.