У х в а л а

іменем україни

29 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Амеліна В.І., Касьяна О.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Зарудинецької сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання рішення незаконним, скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 23 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що після смерті матері вона прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР та 24 березня 1983 року у нотаріуса оформила право на спадщину - жилий будинок АДРЕСА_1. У квітні 2010 року вона дізналася, що рішенням виконкому № 18 від 1 червня 2006 року за ОСОБА_2 визнано право власності на жилий будинок АДРЕСА_2. Проте цей будинок в 1978 року побудував її батько, після смерті якого головою та єдиним членом колгоспного двору стала її мати. Так як брат спадщину після матері не приймав, єдиним спадкоємцем є вона. Відповідач ОСОБА_2 не перебувала в шлюбі з ОСОБА_6 (братом позивача), не є забудовником спірного будинку або ж особою, що має право на спадкування, тому право власності на спірний будинок набула незаконно.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 23 липня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Зарудинецької сільської ради Ружинського району Житомирської області № 18 від 1 червня 2006 року.

Визнано незаконним свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_2, видане виконкомом Зарудинецької сільської ради Ружинського району Житомирської області ОСОБА_2 13 квітня 2010 року.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 23 липня 2014 року скасовано частково та ухвалено нове, яким у задоволенні позову в частині визнання незаконним рішення та свідоцтва про право власності на спірне майно відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 23 липня 2014 року в частині відмови у визнанні права власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом на житловий будинок та рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом та відмовляючи в частині визнання незаконним рішення і свідоцтва про право власності, обґрунтовано виходив з того, що виконавчий комітет сільської ради правомірно визнав за відповідачем право власності на спірний будинок, оскільки ОСОБА_2 була головою колгоспного двору з моменту його утворення та набула право власності на спірне майно в порядку ст. ст. 120-126 ЦК УРСР.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 23 липня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом та рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 23 липня 2014 року в частині відмови у визнанні права власності в порядку спадкування та рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.І.Амелін О.П.Касьян