Справа № 562/2488/14-14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

"13" січня 2015 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

при секретарі Парфенюк Т.А.,

з участю позивача - відповідача ОСОБА_1,

його представника адвоката ОСОБА_2

відповідача - позивача ОСОБА_3,

її представника - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Здолбунові Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання частки в майні особистою приватною власністю, поділ спільної сумісної власності та встановлення порядку користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права на частку у спільному майні, -

в с т а н о в и в:

У поданій до суду заяві позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просить визнати за ним право особистої приватної власності на 55/100 частки квартири АДРЕСА_2, визнати за ним та ОСОБА_3 право власності за кожним по 22,5/100 частки в праві спільної сумісної власності на 45/100 частки вказаної квартири, яку залишити у спільній частковій власності сторін відповідно до розміру належної йому 77,5/100 частки та ОСОБА_3 відповідно 22,5/100 частки, а також встановити наступний порядок користування спірною квартирою, відповідно до якого виділити йому у користування жилі кімнати площею12,3 м2 та 15,6 м2 з прилеглим до неї балконом, позначені у технічному паспорті літерами «5» та «6», а ОСОБА_3 жилу кімнату площею 7,9 м2, позначену в технічному паспорті літерою «4», а допоміжні приміщення - кухню, вбиральню та коридори, позначені у технічному паспорті літерами «1», «2», «3», «7», залишити у спільному користуванні співвласників квартири.

В обґрунтування своїх вимоги позивач ОСОБА_1 покликається на те, що квартира АДРЕСА_2 придбана під час шлюбу з ОСОБА_3, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності. Для придбання спірної квартири за ціною 243600 грн. ним було витрачено кошти в сумі 134236 грн., які належали йому особисто від продажу належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1. А тому в спірній квартирі йому на праві особистої приватної власності відповідно до розміру внесених ним особистих коштів належить 55/100 частки, а решта 45/100 - належить сторонами у рівних частках по 22,5/100. Оскільки спірна квартира є неподільною і сторони не можуть домовитися про порядок володіння та користування цим майном, то слід визначити їх ідеальні частки у майні без реального поділу та залишити квартиру в спільній частковій власності. Запропонований порядок користування спірною квартирою відповідає з незначним відхиленням частці кожного із співвласників квартири.

Відповідач ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві просить визнати за нею та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на допоміжні приміщення (кухню, вбиральню, коридори), позначені у технічному паспорті літерами «1», «2», «3», «7» квартири АДРЕСА_2, визнати за нею право особистої приватної власності на 35,66/100 частки спірної квартири, що складається з кімнат жилою площею 12,3 м2 та 7,9 м2, позначені у технічному паспорті літерами «5» та «4», а за ОСОБА_1 право власності на 29,98/100 частки, що складається з кімнати житловою площею 15,6 м2 з прилеглим до неї балконом, позначеної у технічному паспорті літерою «6».

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що спірна квартира придбана сторонами під час шлюбу частково за кошти відповідача та в більшій частині за позичені кошти в сумі 100 000 грн., що підтверджується розписками, які змушена повертати кредиторам самостійно. Переважну частину своїх особистих коштів ОСОБА_1 витратив на розваги та відпочинок, оскільки не працював і доходу не отримував, створював конфліктні ситуації. Після розлучення їх неповнолітнього сина залишено проживати з матір'ю. За таких обставин слід відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за сторонами право власності у запропонованих нею частках.

У судовому засіданні позивач та його представник за первісним позовом повністю підтримали свої позовні вимоги та з аналогічних мотивів, зустрічний позов не визнали та просять у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, додатково пояснивши, що покликання відповідача на розписки про отримання 100000 грн. не свідчить про позику нею цих грошей для придбання спірної квартири.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просять у задоволені первісного позову відмовити та повністю підтримали свій зустрічний позов і з аналогічних мотивів.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, їх представників, з'ясувавши обставини та дослідивши подані сторонами докази, повно, всебічно та об'єктивно оцінивши їх, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони з 26 листопада 2005 року по 07 жовтня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб та рішенням суду про розірвання укладеного між сторонами шлюбу.

17 липня 2013 року приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №205 договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належала позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 лютого 2010 року. Дана квартира ОСОБА_1 згідно п.3 договору відчужена за 134236 грн.

Наступного дня, 18 липня 2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_5 посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №812 договір купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_2, яку позивач ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_6, ОСОБА_19., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ціною 243600 грн. (п.2.1 договору).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності трикімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 60,2 м2 та житловою 41,6 м2 зареєстрована за ОСОБА_1, форма власності приватна, частка 1 (ціла).

Вказані обставини продажу ОСОБА_1 належної останньому однокімнатної квартири та придбання трикімнатної квартири за вказаною у договорах ціною сторонами не оспорюються, а тому відповідно до положень ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 показав, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_9 2006 р.н., вирішили придбати квартиру більшого розміру для проживання його сім'ї. Коштів на придбання квартири у подружжя не вистачало, а тому вирішено було продати квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на праві особистої приватної власності. Оскільки продаж його квартири затягувався за відсутності покупця, придбання спірної квартири, за яку ним було внесено завдаток у розмір 110000 грн., відтерміновувався. Саме після продажу його власної квартири та отримання коштів в сумі 134 236 грн., яких не вистачало для придбання квартири АДРЕСА_2, було оформлено договір купівлі-продажу цієї квартири. Кошти від ОСОБА_3 у сумі 100000 грн., які вона нібито позичала 17 липня 2013 року, не отримував і присутнім не був, мав свій дохід і власні кошти. З приводу продажу належної йому квартири та купівлі іншого житла звертався в агентства нерухомості.

Обставини пошуку ОСОБА_1 покупця на власну квартири та іншого житла без ремонту підтвердив свідок ОСОБА_10

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що позичали ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 40000 грн. та 60000 грн. відповідно на безтерміновий строк, які на даний час не повернуті. Даний факт підтверджується розписками останньої від 17 липня 2013 року про їх одержання. Стверджують, що при передачі коштів ОСОБА_3 у другій половині дня був присутній і ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_13 підтвердила ті обставини, що ОСОБА_1 мав гроші, про які не казав дружині. У липні 2013 року ОСОБА_3 просила позичити гроші, але згодом дізналась, що остання позичила їх у рідних.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що з 2005 року працює неофіційно разом з ОСОБА_1, займаються будівельними роботами, заробляли близько 7-8 тисяч гривень на місяць. Зокрема, вони працювали у червні 2013 року у ОСОБА_15, заробивши близько 25000 грн., та у ОСОБА_16, заробивши 45000 грн. У травні-червні 2013 року позичав ОСОБА_1 гроші на придбання квартири. Після продажу ОСОБА_1 17 липня 2013 року власної квартири, останній з 12.00 години знаходився на роботі.

Обставини виконання будівельних робіт ОСОБА_14 та ОСОБА_1 та оплату їх роботи повністю підтвердили свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_15, а також свідок ОСОБА_18

Згідно договору №72 про інформаційно-консультативне обслуговування між покупцем та агентством нерухомості від 30 травня 2013 року, агентство з нерухомості «Золотий ключик» прийняв від замовника ОСОБА_3 зобов'язання з виконання комплексу робіт з метою купівлі трикімнатної квартири АДРЕСА_2 з орієнтовною ціною 30500 доларів США.

За вказаним договором огляд вказаної квартири був здійснений 30 травня 2013 року та в цій же день між продавцем ОСОБА_8 та ОСОБА_3 при представниках агентства укладений договір завдатку в розмірі 16240 грн. Часткове виконання агентством нерухомості наданих послуг підтверджується актом №73 від 31 травня 2013 року.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 як співвласник квартири АДРЕСА_2 показала, що дійсно у квітні-травні 2013 року показувала ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від агентства нерухомості зазначену квартиру, однак ціна їх не влаштувала і від послуг агентства вони відмовилися. Пізніше вона одержала від ОСОБА_1 грошові кошти, зокрема на погашення заборгованості по квартирі в сумі 800 доларів США, та написала 22 червня 2013 року розписку, що отримала від нього в якості авансу 110 000 грн. за продаж квартири які були зараховані при кінцевому розрахунку за квартиру за ціною 30200 доларів США. Грошей від ОСОБА_3, у тому числі авансу, не отримувала, а укладений з останньою договір завдатку від 30 травня 2013 року був анульований, продаж квартири здійснювався без участі агентства нерухомості.

Відповідач ОСОБА_3 обставини придбання спірної квартири частково за кошти відповідача в сумі 134236 грн., отримані ним від продажу власної квартири, не заперечує та інше не довела, а позику грошових коштів у загальній сумі 100 000 грн. на придбання квартири належними доказами не довела.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, згідно ч.7 ст.57 СК України є його особистою приватною власністю.

А тому, суд погоджується з доводами ОСОБА_1, що в спірній квартирі йому на праві особистої приватної власності відповідно до розміру внесених ним особистих коштів належить 55/100 частки (134236/243600 *100%), а решта 45/100 частки - належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до положень ст.372 ЦК України, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частини 2, 3 ст.70 СК України).

Таких обставин, що мають істотне значення при поділі майна подружжя, відповідач належними доказами не довела, а покликання ОСОБА_3 на створення ОСОБА_1 з нею конфліктних ситуацій у жовтні 2013 року та у березні-травні 2014 року, з приводу чого останній притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, є помилковим.

Відповідно до положень ст.71 СК України та роз'яснень, які містяться в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За відсутності згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації своєї частки у спільному майні та неможливості реального розподілу неподільної речі відповідно до їх частко, суд визнає ідеальні частки подружжя і цьому майні без його реального поділу і залишає у їх спільній частковій власності.

Спірна квартира є неподільною, оскільки поділити її в натурі або переобладнати в окремі ізольовані жилі квартири з окремим входом (виходом) згідно належних кожному із сторін часток неможливо.

А тому, суд погоджується з позивачем, що квартиру АДРЕСА_2 слід залишити у спільній частковій власності сторін відповідно до розміру належних ОСОБА_1 77,5/100 частки та ОСОБА_3 22,5/100 частки вказаної квартири.

Співвласники згідно ч.2 та ч.3 ст.358 ЦК України можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, кожен з них має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

З висловленої судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України правової позиції /постанова №6-12цс13 від 03 квітня 2013 року/ вбачається, що виділені у користування приміщення можуть бути і неізольованими, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє їх право спільної часткової власності на це майно.

Загальна площа квартири АДРЕСА_2 становить 60,2 м2 , а житлова 41,6 м2 , складається з трьох жилих кімнат площею 7,9 м2, 12,3 м2 та 15,6 м2 з прилеглим до неї балконом, позначених у технічному паспорті літерами «4», «5» та «6», який є складовою частиною правовстановлюючих документів на спірне житло.

77,5/100 позивача ОСОБА_1 із загальної житлової площі складає 32,2 м2 (75,5* 41,6 : 100%).

22,5/100 відповідача ОСОБА_3 відповідно 9,4 м2 (22,5* 41,6 : 100%).

З урахуванням того, що житлова кімната №4 площею 7,9 м2 є меншою від належної ОСОБА_3 частки та визначення рішенням суду від 07 жовтня 2014 року місця проживання малолітнього сина ОСОБА_9 з матерю, суд виходячи із установлених ст.3 ЦК України засад цивільного законодавства (справедливості, розумності) не може погодитися із запропонованим позивачем порядком користування спірним житлом та вважає за необхідне при визначені такого порядку виділити ОСОБА_1 у користування жилі кімнати площею 7,9 м2 та 15,6 м2 з прилеглим до неї балконом, позначених у технічному паспорті літерами «4» та «6», а ОСОБА_3 відповідно жилу кімнату площею12,3 м2 позначеної у технічному паспорті літерою «5».

При такому розподілі жилої площі між сторонами з незначним відхиленням та з урахуванням вказаних вище обставин будуть відповідати їх долі в загальній житловій площі.

Допоміжні приміщення квартири (коридор №1 та №2, кухню №7, вбиральню (санвузол) №3), які є неподільними слід залишити у спільному користуванні сторін.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доводяться дослідженими судом доказами, тому підлягають частковому задоволенню.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 поділ спільного майна подружжя та визнання права на частку у спільному майні слід відмовити за безпідставністю.

При постановлені рішення згідно вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів солідарно підлягають до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1889 грн. 00 коп.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10, 11, 57 - 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 55/100 частки квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності за кожним по 22,5/100 частки в праві спільної сумісної власності на 45/100 частки квартири АДРЕСА_2.

Залишити квартиру АДРЕСА_2 в спільній частковій власності сторін відповідно до розміру належних ОСОБА_1 77,5/100 частки та ОСОБА_3 22,5/100 частки вказаної квартири.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_2, виділивши ОСОБА_1 у користування жилу кімнату площею 7,9 м2 та площею 15,6 м2 з прилеглим до неї балконом, а ОСОБА_3 жилу кімнату площею12,3 м2, залишивши у спільному користуванні співвласників квартири допоміжні приміщення (кухню, вбиральню, коридори).

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права на частку у спільному майні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по справі у розмірі 1889 (одна тисяча вісімсот вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі через Здолбунівський районний суд Рівненської області апеляційної скарги протягом 10 /десяти/ днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення судового рішення у той же строк із дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст повного рішення виготовлено 17 січня 2015 року.

Суддя: