Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 235/5685/14Головуючий у 1-й інстанції Пелеп Ю.К.
№22-ц/778/1840/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання

ВСТАНОВИЛА:

21.10.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнила (а.с.16) та в якому на підставі ст. ст. 199-200 СК України просила стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на період навчання останньої у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,0 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в межах одного місячного платежу.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі з 27.11.1993 року по листопад 2011 року, від цього шлюбу вони мають повнолітню дочку ОСОБА_4, 1996 р.н., яка навчається на денному відділенні у Київському національному університеті ім. Т.Шевченка та мешкає у гуртожитку у м. Київ. Термін навчання з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року. Донька навчається стаціонарно, тому не має можливості працювати, знаходиться на її утриманні. Донька отримує стипендію в розмірі 730,0 грн., заробіток позивача, яка виховує ще одну неповнолітню дитину, складає приблизно 4 000,0 грн., і цих коштів недостатньо для матеріального забезпечення умов проживання та навчання доньки.

Згідно із рішенням суду відповідач сплачував аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття. З ІНФОРМАЦІЯ_2 по досягненню повноліття виплата аліментів припинилась. Відповідач ніде не працює, заробітку не має, пенсійного віку не досяг, а тому пенсії не одержує, тільки через шість років досягне пенсійного віку. Проте, вона бажає в майбутньому, коли відповідач буде отримувати пенсію, стягнути з пенсії заборгованість по аліментам на навчання дитини.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2014 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просила заочне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У судове засідання 14.05.2015 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України, про час та місце розгляду цієї справи (а.с.67-69, 72-73) всі особи, які беруть участь у цій справі, не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При цьому, апелянт - позивач ОСОБА_2 подала суду поштою (а.с.70-71) заяву, в якій просила проводити розгляд цієї справи апеляційним судом без її участі, на скарзі наполягає.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 про причини своєї неявки апеляційному суду не повідомили.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 у дане судове засідання та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у цій справі.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.199 СК України, ст.ст. 88, 208- 209, 213- 214, 224 - 226 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоказаності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком повнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Поновлітня дитина - ОСОБА_4 навчається на 1 курсі денного відділення Київського національного університету імені Т.Шевченка, форма навчання - державний бюджет. Термін навчання з 01.09.2014 року до 30.06.2018 року. Одержує стипендію в розмірі 730,0 грн. (а.с.4, 18).

Позивач ОСОБА_2 працює, отримує заробітну плату (а.с.17).

Відповідач ОСОБА_3 не працює, заробітку не має, пенсійного віку не досяг, пенсії не одержує (а.с.21).

В силу вимог ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 відповідно до ст.199 СК України не може надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання, так як він не працює, заробітку не має, пенсійного віку не досяг, пенсії не одержує, а тому суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню у цій справі не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену нею у позові у цій справі та яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Утримання батьками своїх неповнолітніх дітей є їх прямим обов'язком в силу закону.

Проте, утримання батьками своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, можливе лише за умови можливості в останніх надавати таку матеріальну допомогу.

Сама по собі відсутність у відповідача ОСОБА_3 інвалідності за відсутності роботи та доходу не робить ОСОБА_3 таким, що може надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання.

Докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне роз'яснити ОСОБА_2 її право на звернення до суду окремо від цієї справи із позовом до відповідача для вирішення питання у подальшому у разі відпадіння обставин, які були відмовою для задоволення її позову у цій справі.

Апелянт ОСОБА_2 звільнена від сплати судових витрат у вигляді судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі.

Керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.