Справа № 180/1209/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої - судді - БЕСПАЛЬОК О.А.

при секретарі - ШЕМЕТІ Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Марганці цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 з участю третьої особи відділу у справах дітей виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до відповідачів про визнання останніх такими, що втратили право на користування житлом, а саме, будинком АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог позову покликаються на те, що являються власниками спірного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 20 липня 2007 року. У жовтні 2013 року зареєстрували у будинку ОСОБА_3 та її малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які проживали у такому до грудня 2013 року, звідки потім переїхали проживати на орендовану квартиру, а в грудні 2014 року познайомилась з іншим чоловіком, до якого переїхала проживати разом з дітьми. На неодноразові звернення до відповідачки з проханням добровільно знятись з реєстрації, остання не відреагувала, відмовляється зніматись з реєстрації, у зв"язку з чим, вимушені звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні позивачі позов підтримали, дали аналогічні пояснення, що й мотиви позовної заяви. Доповнили, що в 2014 році відповідачка у спірному будинку не проживала, перешкод їй ніхто не чинив у користуванні будинком, у такої лише в жовтні 2014 року забрали ключі від будинку, в якому залишились ще деякі речі відповідачки. Просили позов задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що проживала з сином позивачки ОСОБА_6 - ОСОБА_7 як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 2010 по 2013 роки у м.Дніпропетровськ, від якого у них народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В серпні 2013 року позивачі забрали її з дітьми проживати до себе у м.Марганець, оскільки чоловік її сильно побив, а в жовтні 2013 року зареєстрували її у спірному житлі. Ствердила факт того, що в грудні 2013 року вона з дітьми пішла жити на квартиру, яку змінила в подальшому на іншу, де й до теперішнього часу проживає з дітьми по вул. Партизана Люльки, 31 у м.Марганці Дніпропетровської області.

Представник відділу у справах дітей Марганецької міської ради та прокурор позов в частині визнання втратившою право на користування спірним будинком ОСОБА_3 залишили на розсуд суду, а в частині малолітніх дітей просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторони, опитавши свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 20 липня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими спорудами (а.с.6).

Відповідно до довідки " 10 кварталу" Марганецької міської ради № 55 від 08 квітня 2015 року у спірному будинку зареєстровані ОСОБА_3 з дітьми, які проживали у ньому з жовтня по грудень 2013 року, в подальшому пішли на квартиру, де проживають по цей день (а.с.7).

З копії домової книги вбачається, що у спірному будинку зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 (а.с.8-9), про що свідчить і довідка про склад сім'ї та прописку від 12 травня 2015 року.

Відповідно до акту про не проживання від 27 квітня 2015 року ОСОБА_3, малолітні ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживають у будинку АДРЕСА_1 з 01 грудня 2013 року по даний час (а.с.17).

З положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Опитавши свідків в судовому засіданні ОСОБА_8, ОСОБА_9, які являються сусідами позивачів, встановлено, що відповідачка з малолітніми дітьми дійсно проживала у спірному будинку до грудня 2013 року. ОСОБА_8 повідомила, що часто цього періоду зустрічала ОСОБА_3 на прогулянці з дітьми, оскільки сама гуляла зі своїми. В період 2014-2015 років відповідачку не бачила, оскільки така за даною адресою вже не проживала.

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що бачив старшу доньку відповідачки ОСОБА_4, яка гралась з дітьми біля будинку позивачів, однак за воротами такого, з чого зробив висновок, що малолітня навідувалась до господарів. ОСОБА_3 як мешканку будинку АДРЕСА_1 з 2014 року не зустрічав, бачив її лише на вулиці.

Опитані свідки в судовому засіданні не бачили, як позивачі ОСОБА_1 чинили перешкоди відповідачці чи її малолітнім дітям у доступі чи користуванні спірним майном.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 визнала, що у спірному будинку не проживала з грудня 2013 року, однак просила не задовольняти позов та не визнавати її втратившою право.

Як вбачається з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Хоча шлюб між ОСОБА_7 (сином позивачки ОСОБА_2) та відповідачкою ОСОБА_3 не зареєстрований, факту проживання однією сім'єю як подружжя судом не встановлювалось, однак суд вважає, що до даних правовідносин слід застосувати норми ст. 405 ЦК України, оскільки під час їх спільного проживання у них народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 донька ОСОБА_5, хоча батько дитини відмовився зареєструвати дитину на своє ім'я. Однак позивачка ОСОБА_2 визнала ОСОБА_5 як свою рідну внучку, а в судовому засіданні пояснила, що її син вважає таку своєю донькою, бо являється її біологічним батьком.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Відповідно до п.14 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб від 16 січня 2003 року, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням чи права власності на квартиру, особа знімається з реєстраційного обліку.

Враховуючи те, що відповідачка ОСОБА_3 не проживає у спірному житлі, однак продовжує бути зареєстрованою у ньому, суд приходить до висновку, що її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1. Факт не проживання у спірному будинку з грудня 2013 року, крім показань свідків, не заперечується самою ОСОБА_3

Разом з тим, суд приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні позову відносно зняття з реєстрації малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Як вбачається з свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_1. Виданого 05 червня 2007 року ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4, серії НОМЕР_2, виданого 23 листопада 2012 року ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5, у графі батько останньої записаний як ОСОБА_12.

На даний час, батьками малолітніх, а також відділом у справах дітей або судом місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 не визначалось.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до Декларації прав дитини (1959 року), дитині повинно належати право на належне харчування, житло, розваги, та медичне обслуговування.

Відповідно до Конвеції "Про права Дитини" (схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей", неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачам є офіційно визначеним місцем проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, мати малолітніх дітей ОСОБА_3 власного житла не має, іншої реєстрації також. Малолітні діти були зареєстровані у будинку зі згоди позивачів.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідачки слід стягнути на користь позивачів сплачені ними при зверненні до суду 243 грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 57,58,59,63,88,212,215, 218 ЦПК України, ст. 386, 391, 405 ЦК України, Законом України "Про охорону дитинства", Конвенцією ООН "Про права Дитини", Декларацією прав дитини, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 121 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 121 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

У задоволенні позову відносно визнання малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування будинком АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

СУДДЯ О.А.БЕСПАЛЬОК