Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 в серпні 2014 року предявив позов до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання та визначення місця проживання їх спільних малолітніх дітей разом з ним по місцю його проживання. Позов обґрунтовував тим, що за час проживання в шлюбі між подружжям народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 Стверджував, що фактичні шлюбні відносини між ними припинено з часу народження другої дочки. Відповідачка в квітні 2014 р. покинула сімю діти на даний час проживають разом з ним, вона ними не піклується та не цікавиться.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25 лютого 2015 року яким позов ОСОБА_3 задоволено, шлюб зареєстрований 25.08.2008 року між ОСОБА_3А та ОСОБА_2 актовий запис №547, розірвано, неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 залишено проживати з батьком ОСОБА_8

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати як незаконне та необґрунтоване а в позовних вимогах ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі. В скарзі зазначає, що рішення суд ґрунтується на припущеннях які жодним чином не підтверджені, таке ухвалено з порушенням норм процесуального права, зокрема щодо її неналежного повідомлення про розгляд справи, за відсутності висновку органу опіки та піклування щодо місця проживання дітей, стверджує, що судом порушенні норми матеріального права зокрема Сімейного кодексу, які регулюють спірні правовідносини. Наводить й інші доводи з яких на її думку рішення суду є незаконним та не обґрунтованим та таким що підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача не доведенні належними та допустимими доказами та таким що задоволенню не підлягають.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах його оскарження та вимог, зазначених у суді першої інстанції, дослідивши висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, заслухавши думку малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (малолітня ОСОБА_7 мовному контакту не доступна (не розмовляє) колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом на підставі наявних матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу зареєстрованого у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції серії І-ФМ № 118570 від 06.08.2014 р. вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб, про що в книзі реєстрацій актів про одруження зроблено запис за № 547.

Від даного шлюбу народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, що стверджується відповідними свідоцтвами про народження, де їх батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - сторони по справі.

Відповідно до довідки про склад сімї виданого ТОВ «Підзамок» за № 374 від 25.02.2015 р. ОСОБА_3 проживає на ІНФОРМАЦІЯ_5, який є її власником та до складу її сімї входять дружина ОСОБА_9 та доньки: ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Суд першої інстанції констатував, що враховуючи взаємовідносини сторін, та те, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя, між позивачем та відповідачем відсутні порозуміння та повага, шлюб існує лише формально, відповідач ОСОБА_2 вихованням неповнолітніх дітей не займається, в силу чого приходить до переконання, що збереження сім'ї за таких обставин є неможливим, а тому шлюб слід розірвати.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як випливає із доводів позивача, із-за постійних скандалів, що негативно відбивалися на вихованні дітей, сторони не мешкають разом, не ведуть спільного господарства, дружина покинула сімю і наразі проживає окремо.

Враховуючи взаємовідносини сторін, та те, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя, між позивачем та відповідачем відсутні порозуміння та повага, шлюб існує лише формально, відповідач ОСОБА_2 визнала в судовому засіданні апеляційної інстанції, що наразі проживає з іншим чоловіком, колегія суддів приходить до переконання, що збереження сім'ї за таких обставин є не можливе, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку що шлюб слід розірвати.

Разом з тим рішення суду стосовно визнання місця проживання малолітніх дітей є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального права які регулюють дані правовідносини.

Колегія суддів вирішуючи спір між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітніх дітей, виходить з рівності прав та обов'язків матері й батька відносно дітей, принципу 6 Декларації з прав дитини Проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, та вимог положень ч. 2 ст. 160, ст. 161 Сімейного кодексу України(далі - СК України), за якими місце проживання малолітньої дитини, визначається за спільною згодою батьків із врахування особистого добровільного побажання малолітніх дітей проживати разом із котрогось із батьків, та з врахуванням вимог частин 4-5 ст. 19 СК України.

На порушення вимог ч.4 ст. 19 СК України суд першої інстанції при вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей не забезпечив в судовому засіданні участь органу опіки та піклування, яка в даному випадку в силу зазначеної норми права є обовязковою.

В силу чого ухвалою колегії суддів судової палати від 02 вересня 2015 року (а.с.85) було доручено органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міськради дати висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з кимось із батьків.

Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородської міськвиконкому від 27.10.2015 такий вважає за доцільним визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_3 за адресою його місця проживання (а.с.91-93).

За змістом ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Зазначена стаття прямо не встановлює вік, з якого дитина має право вільно висловлювати свою думку. У Конвенції про права дитини таке право визначається за дитиною, здатною сформулювати власні погляди. Отже дитина, яка може висловити свою думку, має право бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Як випливає з матеріалів справи малолітня ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, здатна сформулювати власні погляди щодо питання по спору між батьками на визначення її місця проживання біля одного із батьків, однак така, при розгляді зазначеного питання органом опіки та піклування Ужгородської міськвиконкому була позбавлення можливості висловити свою думку.

В судді апеляційної інстанції в присутності обох із батьків малолітня ОСОБА_4 висловила думку, що вона бажає залишатися проживати біля своєї мами ОСОБА_2

В процесі розгляду справи по суті встановлено, що дочка ОСОБА_5 в силу відповідного стану здоровя недоступна мовному контакту (поки що відсутня мова) наявні ознаки легкого аутизму (а.с.69), але одночасно є привязана емоційно і психологічно до старшої сестрички ОСОБА_4.

Згідно принципу 6 Декларації з прав дитини Проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе піклування про дітей, що не мають сім'ї, і про дітей, що не мають достатніх засобів для існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалась державна або інша допомога на утримання дітей.

Виняткові випадки зазначені в Декларації, деталізовані в ч.2 ст. 161 СК України, в якій зазначено, що суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може свою аморальною поведінкою зашкодити розвитку дитини.

Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_2, є працевлаштована та отримує постійний дохід, на час розгляду справи знімає квартиру і згідно акту обстеження матеріально-побутові умови по місцю її проживання є задовільні, відсутні дані, що така зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, та веде або може вести аморальний спосіб життя який би міг зашкодити розвитку двох малолітніх дочок, в силу чого колегія суддів приходить до переконання, що необхідно визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матірю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6. А тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню як незаконне та необґрунтоване із ухваленням нового рішення у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України.

З врахуванням вищенаведеного, та керуючись статтями 19,160-161,171 СК України, ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року в частині визначення місця проживання малолітніх дітей скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матірю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його постановлення і може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Судді: