УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ситнік О.М., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Нагорняка В.А.,

за участю представника відповідача - Тузова В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про призупинення дій з примусового продажу житлового будинку, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2009 року у справі № 2-173/09 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк», після реорганізації - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») в особі Закарпатського регіонального управління ЗАТ КБ «ПриватБанк», до ОСОБА_7 про звернення стягнення на майно змінені позовні вимоги було задоволено і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 січня 2006 року № MKZ0GK00000227 звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарчими будівлями, загальною площею 69,70 кв. м, житловою площею 38,30 кв. м по АДРЕСА_1 у м. Мукачево, належного ОСОБА_7, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені позивача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Відповідно до п. 1.1 вищевказаного кредитного договору ОСОБА_7 були видані кредитні кошти в євро (іноземній валюті) на купівлю житла (споживчий кредит).

Посилається на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на різних сайтах виклало оголошення про продаж будинку, який належить позивачу, за 165 тис. грн без її відома. Однак 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VI «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, позивач отримала споживчий кредит в іноземній валюті, постійно проживає в даному будинку зі своїми двома малолітніми дітьми 2009 та 2012 року народження, її власний житловий будинок має всього 69,70 кв. м, підпадає під дію вказаного Закону до прийняття та набрання чинності новим законом, який врегульовує питання погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення/урахування курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Таким чином, підставою для звернення до суду з даним позовом є те, що до законодавчого вирішення питання погашення основної суми заборгованості, отриманої в іноземній валюті, та порядку списання нарахованої пені та штрафів банк може без згоди позивача (власника) відчужити належний їй житловий будинок під час дії Закону, яким накладено мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року, позов ОСОБА_7 задоволено.

Призупинено дії ПАТ КБ «ПриватБанк» на звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарчими будівлями, загальною площею 69,70 кв. м, житловою площею 38,30 кв. м по АДРЕСА_1 у м. Мукачево, належного ОСОБА_7, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від її імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 січня 2006 року між позивачкою та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № MKZ0GK00000227, за яким остання отримала споживчий кредит в іноземній валюті в розмірі 23 493,00 євро для купівлі житла.

Дані кошти вона використала для купівлі будинку по АДРЕСА_1 у м. Мукачево. Забезпеченням виконання позивачкою зобов'язань за кредитним договором виступає договір іпотеки, укладений між банком та позивачкою 18 січня 2006 року.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2009 року в справі № 2-173/09 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» (після реорганізації - ПАТ КБ «ПриватБанк») в особі Закарпатського регіонального управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на майно змінені позовні вимоги було задоволено і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 січня 206 року № MKZ0GK00000227 звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарчими будівлями, загальною площею 69,70 кв. м, житловою площею 38,30 кв. м по АДРЕСА_1 у м. Мукачево, належного ОСОБА_7, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені позивача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачка має у власності будинок, що знаходиться в іпотеці і не перевищує 250 кв. м, і нею цей будинок використовується як місце постійного проживання, що підтверджується довідкою, виданою управляючою компанією Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Т.В. Сервіс Плюс» 23 липня 2014 року № 2-09218, отриманий нею кредит є споживчим, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Разом з тим мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15.

Суди попередніх інстанцій не врахували того, що Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» набрав чинності 07 червня 2014 року, а рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки було ухвалено 13 березня 2009 року, тобто до набрання чинності Законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, оскільки цивільним процесуальним законодавством передбачено стадії судового процесу та Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» може бути застосований на стадії виконання судового рішення та згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», а звернення до суду з позовом про зупинення виконання рішення суду суперечить нормам чинного законодавства.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами як першої, так і апеляційної інстанцій, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що, у свою чергу, призвело до поверхневого вирішення спору.

За таких обставин ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.А. Нагорняк