АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8175/15 Головуючий 1 інст. Бородіна Н.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» грудня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1.

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 28 січня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті у розмірі 99000,00 доларів США.

ОСОБА_3 зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 26 січня 2018 року згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних.

Зазначив, що по закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягала перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць, строк кредитування в порядку передбаченому договором застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин передбачених договором. За користування кредитними коштами понад встановлений термін, банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки встановленої умовами договору.

Вказала, що з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № П-0 від 28 січня 2008 року, відповідно до умов якої ОСОБА_1 зобовязалась відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 усіх зобовязань солідарно.

Зазначила, що банк виконав взяті на себе зобовязання в повному обсязі.

Проте, ОСОБА_3 не здійснював платежів для погашення процентів за кредитом з березня 2014 року, чим порушив взяті на себе договірні зобовязання.

10 квітня 2015 року відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 29 липня 2015 року вимоги банку залишені без задоволення.

Станом на 29 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 30645,50 доларів США, з яких кредитна заборгованість 30341,63 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість з березня 2014 року - 5591,63 доларів США, заборгованість за процентами - 303,87 доларів США. Заборгованість ОСОБА_3 по сплаті пені за несвоєчасність погашення кредиту та процентів станом на 29 липня 2015 року склала 22222,31 грн., з яких пеня за прострочення сплати кредиту 22218,78 грн., пеня за прострочення сплати процентів 3,53 грн.

Просив стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 січня 2008 року в розмірі 30645,50 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 22222,31 грн., стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 30645,50 доларів США, 22222,31 грн. пені, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 3654,00 грн., по 1827,00 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1, через свого представника, подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, ухвалити нове, яким стягнути суму заборгованості за кредитом у розмірі 30645,50 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 22222,31 грн. з ОСОБА_3; зняти заборону з предмету іпотеки № ВКЕ 323213 нежитлового приміщення, яке належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 31.10.2007 року, реєстр 7718, право власності зареєстровано комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 01.11.2007 року, реєстраційний номер 20831024, запис 67950 в книзі 1 згідно витягу 16496162; стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 3654,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційну скаргу. При цьому посилалася на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що з 01 червня 2001 року по 26 травня 2008 року вона з ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі; ОСОБА_3 отримав від банку грошові кошти у повному обсязі та придбав двокімнатну квартиру, решту грошей взяв на свої потреби; вона сама погашала кредит та сплатила за період з 15.02.2008 року по 30.06.2015 року загалом 84797,57 доларів США; 10.09.2013 року, 27.02.2014 року та 19.04.2014 року вона направляла листи до банку з вимогою зняти з неї обовязки поручителя за кредитним договором та змінити предмет іпотеки на інше нерухоме майно, але відповіді не було.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 січня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті у розмірі 99000,00 доларів США строком до 26 січня 2018 року з процентною ставкою в розмірі 9,5% річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором, 28 січня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № П-0, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобовязалась відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 усіх зобовязань солідарно.

З березня 2014 року ОСОБА_3 припинив сплачувати кредит, чим порушив взяті на себе договірні зобовязання.

10 квітня 2015 року відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 29 липня 2015 року вимоги банку залишені без задоволення.

Станом на 29 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становила 30645,50 доларів США, з яких кредитна заборгованість - 30341,63 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість з березня 2014 року - 5591,63 доларів США, заборгованість за процентами - 303,87 доларів США; заборгованість по сплаті пені за несвоєчасність погашення кредиту та процентів станом на 29 липня 2015 року склала 22222,31 грн., з яких пеня за прострочення сплати кредиту 22218,78 грн., пеня за прострочення сплати процентів 3,53 грн.

Посилання ОСОБА_1 на те, що оскільки вона сплатила свою частину боргу, іншу частину боргу повинен сплачувати ОСОБА_3, є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи дійсно протягом 2008-2015 року погашали кредит і ОСОБА_3, і ОСОБА_1 Так, із наданих квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплатила 12 березня 2010 року 4788, 24 грн., 21 квітня 2010 року 3962, 80 грн., 25 травня 2010 року 3170, 20 грн., 21 червня 2010 року 3955, 95 грн., 26 лютого 2014 року 5994, 00 грн., 29 серпня 2014 року 7221, 06 грн., 30 липня 2014 року 6001, 59 грн., 23 вересня 2014 року 11902,99 грн., 06 жовтня 2014 року 10251,00 грн., 10 листопада 2014 року 10251,00 грн., 17 грудня 2014 року 8442,00 грн., 26 січня 2015 року 7500,00 грн., 25 лютого 2015 року 9000,00 грн., 11 березня 2015 року 18000,00 грн., 14 квітня 2015 року 9000,00 грн., 18 травня 2015 року 10000,00 грн., 30 червня 2015 року 5000,00 грн. тощо Однак, надані квитанції та графік погашення заборгованості свідчать про те, що ці виплати здійснювалися нерегулярно, несвоєчасно та не в повному розмірі.

В суді апеляційної інстанції представник банку пояснив, що розрахунок зроблено з урахуванням зазначених сплат. Проте, кредит до теперішнього часу не погашений.

В суді апеляційної інстанції представники відповідачів не заперечували проти того, що кредит до теперішнього часу не погашений і не заперчували проти суми боргу.

Частиною 1 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3, 1.4 договору поруки, поручитель зобовязується відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобовязаннями боржника за основном договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т. ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Виходячи з вимог ст. ст. 525, 526, 520 ЦК України та того, що до теперішнього часу заборгованість за кредитом в сумі 30645,50 доларів США, пеня в сумі 22222,31 грн. не погашена, вона підлягає стягненню з боржника та поручителя, відповідальність яких за договором поруки є солідарною.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з зустрічним позовом до суду не зверталася, будь-які вимоги щодо зняття заборони з предмету іпотеки № ВКЕ 323213 нежитлового приміщення в суді першої інстанції не розглядалися, тому і в суді апеляційної інстанції вони не можуть бути предметом розгляду.

Ухвалюючи рішення, судова колегія вважає, що суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку щодо обґрунтованості позову банку.

Оскільки ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, судова колегія вважає, що підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Питання щодо стягнення судового збору вирішено відповідно до вимг ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями та підлягає стягненню з ОСОБА_1 в розмірі 3532, 20 грн. в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії