АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 р. публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (надалі- ПАТ «Альфа-Банк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 05 квітня 2013 р. становить 1 616 263 грн. 10 коп., та складається із: заборгованості по тілу кредиту - 591 546 грн. 50 коп., відсотках - 350 832 грн. 43 коп. та 673 884 грн. 17 коп. - пені, в рахунок погашення якої, просив звернути стягнення на предмет іпотеки - АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, а також виселити відповідачів із зазначеного житлового приміщення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, представника банку, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 15 листопада 2007 р. між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №800002656, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 76 929 дол.США, зі сплатою 13,75% річних та кінцевим терміном повернення грошових коштів до 14 листопада 2022 р. /а.с.10-20/.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором, того ж дня, між сторонами укладено іпотечний договір №800002656-И, згідно умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому АДРЕСА_1, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №8812 /а.с.21-27/.

Відповідно до долученого до матеріалів справи розрахунку відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 05 квітня 2013 р. утворилася заборгованість, та яку просив стягнути банк, в сумі 1 616 263 грн. 10 коп., що складається із: заборгованості по тілу кредиту - 591 546 грн. 50 коп., відсотках - 350 832 грн. 43 коп. та 673 884 грн. 17 коп. - пені, у визначеному банком, зменшеному розмірі /а.с.32-34/.

Згідно довідки по формі-3, виданої ЖЕК №306 у АДРЕСА_1 поживають та зареєстровані відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 /а.с.25/.

11 квітня 2014 р. ПАТ «Альфа-Банк» направлено відповідачам вимоги про усунення протягом тридцяти днів порушень умов кредитного договору та у випадку невиконання вимоги банку - про необхідність звернення банку у судовому порядку про звернення стягнення на квартиру; роз'яснено відповідачам, у випадку не усунення виявлених банком порушень умов кредитного договору необхідність добровільного виселення із займаного житлового приміщення, що було передано в іпотеку /а.с.37-42, 43-44/.

Зазначені вимоги отримані відповідачами, однак залишені без належного реагування /а.с.45-47/.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ч.1 ст.526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 та ч.1 ст.1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи безспірно доведено порушення відповідачем умов кредитного договору, у зв'язку з чим заборгованість, що утворилася, підлягає стягненню на користь банку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.548 ЦК України виконання основного зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Положеннями ч.1 ст.575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно із ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до припинення дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Положеннями ст.5 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності.

Вимогами ст.7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена під час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до положень ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення

Вимоги ст.33 Закону України «Про іпотеку» встановлюють, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, банк набув право на задоволення вимог по поверненню грошових коштів, шляхом звернення стягнення на квартиру, що була передана в іпотеку.

Відповідно до ч.2 ст.39, ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Згідно п.43 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне. Відповідно до ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.40 Закону України «Про іпотеку», ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Так, фактичні дані щодо одержання письмової вимоги банку про виселення відповідачами не спростовано, а тому колегія суддів приходить до висновку, що за відсутності досягнення згоди між сторонами іншого строку, ніж місячний, для добровільного звільнення житлового будинку, відповідачі зобов'язані були звільнити будинок, на який звернуто стягнення як на предмет іпотеки. Проте протягом місяця відповідачі квартиру не звільнили.

Отже, оскільки примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, та лише після спливу одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк, й враховуючи те, що відповідачі у встановлений законом строк добровільно не звільнили спірну квартиру, колегія судів приходить до висновку про наявність правових підстав до виселення відповідачів із займаного житлового приміщення, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, районний суд керувався положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо.

Так, відповідно до вимог пп.1.1 зазначеного Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно…

Разом з тим, районний суд не врахував, що згаданий Закон, за своїм змістом, є процесуальним, остільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме - визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки зазначеним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави до звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, мав відповідно до вимог ст.217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії вказаного Закону, а не відмовляти в позові.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права слід скасувати, а по справі ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Альфа-Банк» задовольнити в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України на користь банку підлягають стягненню з відповідачів у дольовому порядку судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, в сумі 897 грн. 12 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 05 квітня 2013 року становить 1 616 263 грн. 10 коп., та складається із: заборгованості по тілу кредиту - 591 546 грн. 50 коп., відсотках - 350 832 грн. 43 коп. та 673 884 грн. 17 коп. - пені, звернути на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати по справі, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 897 грн. 12 коп. з кожного.

Відстрочити виконання судового рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VII.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/10420/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2067/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Петріщева І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.