АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3688/15 Справа № 206/760/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Румянцев О. П. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

13 травня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М.., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року по цивільній справі за поданням Самарського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська про примусове проникнення до житла ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року Самарський ВДВС Дніпропетровського МУЮ звернувся до суду з поданням про надання дозволу останньому на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_3, а саме будинку АДРЕСА_1 у м. Діпропетровську для проведення виконавчих дій (а.с.1-2).

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року у задоволенні вищевказаного подання Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ відмовлено (а.с.20-21).

В апеляційній скарзі Самарський ВДВС Дніпропетровського МУЮ посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою вирішити питання по суті щодо примусового проникнення до будинку, споруд та гаражів по АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську (а.с.26-28).

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 30 Конституції України кожному громадянину гарантується недоторканність житла. Проникнення до житла чи до іншого володіння особи, допускається лише за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до положень ч. 2-5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника (ч. 7 Закону України «Про виконавче провадження»).

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Самарському ВДВС Дніпропетровського МУЮ знаходиться виконавчий лист від 03 листопада 2014 року за № 206/6733/14 - ц, виданий Самарським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, суми боргу в розмірі 118400,75 гривень (а.с. 4-5). Згідно акту опису й арешту майна в квартирі за адресою АДРЕСА_1 м. Дніпропетровську, державним виконавцем було описано та арештовано майно, що знаходилось в квартирі (а.с. 7). Згідно з актами державного виконавця від 05 лютого 2015 року, 28 січня 2015 року доступ до житла боржника є неможливим (а.с. 9, 11, 12). У відповідності до вимоги від 05 лютого 2015 року боржнику було запропоновано надати на адресу відділу описане та арештоване майно (а.с. 15).

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 10 ч. 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Тобто, необхідність надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника повинне бути належним чином вмотивоване.

Однак, судом не встановлено та із подання не вбачається у чому саме полягала причина відсутності доступу до житла, та чи зумовлено це свідомими діями боржника, спрямованими на перешкоджання діям державного виконавця або ж це пов'язано із відсутністю власника у домоволодінні з об'єктивних причин.

З матеріалів справи не вбачається, що боржник свідомо не допускає державного виконавця до спірного житлового приміщення, як і дані про те, що у вказаному житловому приміщенні дійсно мешкає боржник, оскільки будинок АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську не є власністю боржника, а також не з'ясовано чи знаходиться майно або кошти боржника за вищезазначеною адресою.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення подання про примусове проникнення до житла.

Доводи апеляційної скарги позбавлені юридичного обґрунтування і не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування ухвали суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - відхилити.

Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

Л.А. Черненкова