Справа № 464/4490/15-ц
пр.№ 2/464/1351/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2015 Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.

при секретарі судових засідань Кравс С.В.

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою, про встановлення порядку користування квартирою, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про вселення у квартиру АДРЕСА_1, усунення перешкод у користуванні цією квартирою, визначення порядку користування помешканням та відшкодування моральної шкоди.

Мотивує позов тим, що йому на праві власності належить 83/100 частки квартири АДРЕСА_2. Дана квартира складається з чотирьох кімнат, житловою площею 45,0 кв.м, коридору, кухні, ванної і туалетної кімнат, господарських приміщень, загальної площею 74,7 кв.м. Право власності на вказану частку квартири позивачу визначено рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.04.2014 у справі №464/6634/13ц про поділ майна. На даний час у спірній квартирі проживає відповідач (його колишня дружина з дітьми), яка чинить перешкоди позивачу у користуванні майном, а саме не впускає його у спірну квартиру. Просить суд ухвалити рішення, яким вселити його у помешкання та встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 у м.Львові наступним чином: виділити в користування відповідачці житлову кімнату площею 11,2 кв.м, що позначена в технічному паспорті на плані квартири «2 », що відповідатиме 17/100 частці ОСОБА_4; виділити в користування позивача житлові кімнати площею 9,9 кв.м, 7,8 кв.м, 16,1 кв.м., що позначені в технічному паспорті на плані квартири «3», «7» та «8», залишивши у спільному користуванні приміщення загального користування, а саме: коридор, ванну кімнату, туалетну кімнату, кухню і господарські приміщення.

Крім того, просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 10000 грн. і яка полягає у душевних стражданнях, завданих протиправною поведінкою відповідачки. Вказав, що з вересня 2014 року вимушений проживати в інших осіб, в тому числі без відповідних санітарно - гігієнічних умовах, тривалий час не міг користуватись своїм одягом та взуттям відповідно до погодних умов та пори року, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначає, що страждав внаслідок дій відповідачки, яка незаконно забороняла йому вільно володіти помешканням, позбавляючи його права на розпорядження майном у частковій власності.

Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати в розмірі 243,60 грн., пов'язані зі сплатою судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 (адвокат, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 02.06.2015), позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні наведеним мотивам позову. Просять позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, дала аналогічні за змістом пояснення про те, що дійсно позивач є її колишнім чоловіком і співвласником квартири АДРЕСА_2. Вказала, що не чинить позивачу жодних перешкод, тоді як позивач вчиняє насильницькі дії по відношенню до дітей, які проживають з нею після розірвання шлюбу. Зазначає, що позивач, будучи належно забезпечений житлом, проживаючи в квартирі своєї матері, яка перебуває за кордоном, періодично приходив у їх помешкання, коли нікого не було вдома, забирав речі домашнього вжитку без її відома. Такими неправомірними діями позивача пояснила причини, з яких вона на даний час не надає позивачу ключі від помешкання. Вказала, що змушена була поміняти замки від вхідних дверей після чергового скандалу, який влаштував позивач. Погоджується надавати позивачу доступ до житла за певних умов і тільки в її присутності. Наполягає, що вселення позивача, який на даний момент створив іншу сім'ю у спільну квартиру призведе до негативних наслідків у психічному розвитку дітей, до їх чергових страждань, викликаних внаслідок жорстокого поводження з боку авторитарного батька як до неї, так і до дітей, тим більше, що позивач, на думку відповідачки, буде вселятись разом з вагітною дружиною. При цьому зазначила, що неодноразово пропонувала позивачу придбати їй та дітям належне житло, однак позивач на такі умови не погоджується, незважаючи на те, що одноосібно користується автомобілем, залишеним рішенням суду про поділ майна у їх спільне користування. Також заперечує запропонований позивачем порядок користування квартирою та відшкодування моральної шкоди. Вказала, що тривалий час одноосібно несе витрати, пов'язані з утриманням житла, а позивач не цікавиться і не утримує помешкання. В задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5, яка діє на підставі договору, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, вважає, що при запропонованому позивачем порядку користування не враховані інтереси дітей, що суттєво зачіпає їх інтереси згідно Конвенції про права дитини, у запропонованому порядку користування помешканням не зрозуміло якими кімнатами будуть користуватись діти. Вказала, що винесення рішення про задоволення позову призведе до ескалації конфлікту, який триває між колишнім подружжям, завдасть шкоди психіки дітей. З цих мотивів просить відмовити у задоволенні позову. Покликається в заперечення позову на медичні виписки, обстеження висновки лікаря невролога, психодіагностичні обстеження дітей, витяги з кримінальних проваджень, відеозапис про неможливість спільного проживання, копію рішення суду, копії квитанцій, які вважає вичерпними в заперечення позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.215 ЦПК України, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Конституцією України (ст.41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2,4,7,11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із вимогами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном.

Судом з'ясовано, що 02 серпня 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Між ними існують неприязні відносини.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу, зокрема, позивач є власником 83/100 частки вказаної квартири (а.с.7), відповідач - 17/100 (а.с.10). Зазначене підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

З копії рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28.04.2014 вбачається, що ОСОБА_4 виділено у приватну власність 17/100 частки квартири АДРЕСА_3. Вказане рішення в цій частині рішенням апеляційного суду Львівської області від 18.09.2014 залишено без змін. (а.с.8-12)

З копії технічного паспорта, складеного ОКП ЛОР «БТІтаЕО» 15.12.2014 (а.с.13) вбачається, що квартира АДРЕСА_4 з чотирьох ізольованих житлових кімнат площами: 11,2 кв.м, 9,9 кв.м, 7,8 кв.м, 16,1 кв.м, житловою площею 45,0 кв.м, кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, комірки.

Таким чином, пропорційно 17/100 частки, належної відповідачу у загальній площі згаданої квартири становить 12,70 кв.м, у житловій площі - 7,65 кв.м.

Встановлено, що відповідач змінила замки до дверей спірної квартири, дублікати яких не надала позивачу. Отже, ОСОБА_4 чинить перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою, не допускає його до помешкання, ключ від квартири у позивача є відсутній, що відповідачем не заперечувалось в суді. Наведене вказує, що позивач позбавлений можливості користуватися квартирою. Цю обставину сторони не заперечують.

У ч. 1 ст.61 ЦПК України зазначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідачку слід зобов'язати не чинити позивачу перешкод у користуванні 83/100 частки спірної квартири, що належить йому на праві спільної часткової власності. Тому позовні вимоги в частині вселення ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_5 як обґрунтовані підлягають до задоволення, тим більше, що позивач являється батьком малолітніх дітей.

Позовні вимоги про встановлення порядку користування спірною квартирою, який просить встановити позивач, також підлягають до задоволення.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

З'ясовано, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу у користуванні та володінні квартирою, починаючи з вересня 2014 року ОСОБА_4 не допускає позивача до квартири та повідомила його, що допустить лише у її присутності та за певних умов, а саме за умов придбання позивачем іншого житла, придатного для її проживання з двома дітьми.

Зважаючи на вимоги закону, суд приходить до висновку, що слід встановити порядок користування у спільному майні між сторонами з виділенням для користування відповідачу житлової кімнати площею 11,2 кв.м., позивачу як іншому співвласнику слід виділити три інших кімнати та залишенням решти приміщень у спільному користуванні. При цьому, суд погоджується із запропонованим позивачем порядком користування, незважаючи на те, що виділення відповідачу житлової кімнати площею 11,2 кв.м перевищуватиме її ідеальну частку у житловій площі квартири (7,65 кв.м). Суд вважає, що в такий спосіб це буде належною реалізацією прав позивача як співвласника квартири, не суперечитиме правам відповідача, відповідатиме засадам розумності та справедливості.

Посилання відповідача на обставину, що в судовому порядку не вирішено в яких кімнатах будуть проживати малолітні діти, суд не бере уваги, оскільки в даних правовідносинах позивач як співвласник у спільній частковій власності має право на захист своїх конституційних прав з огляду на наявність перешкод, які чиняться позивачу у користуванні своєю часткою квартири і неможливість сторін досягнути і погодити інший порядок користування.

Враховуючи зазначене, відповідачка, будучи наділена правом подання доказів, в порядку ч. 1 ст.60 ЦПК України не подала жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на безпідставність та необгрунтованість вимог позивача, не переконала суд у своїй правоті та не довела обставини, на які посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Позицію відповідача та її представника в заперечення на позов на те, що задоволення позову у спосіб вселення позивача у помешкання, в якому проживають діти, порушить їх права, гарантовані Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959, не дає підстави суду покласти в основу судового рішення.

На думку суду, дійсно між сторонами існують неприязні стосунки, які, здебільшого, викликані різними підходами і поглядами до виховання дітей, з'ясуванням батьків своїх відносин і влаштування скандалів у присутності малолітніх, тим самим втягування дітей у суперечки дорослих. Суд критично оцінює покликання відповідача з приводу непоправної шкоди психіці дітей, які є її припущеннями на майбутнє і намаганням в такий спосіб перекласти тягар своєї відповідальності як матері на батька. Тому задовольняючи частково позов суд не вбачає порушень прав неповнолітніх, які не є власниками зазначеної квартири і залишаються проживати разом з матір'ю.

Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині суд відмовляє.

Згідно роз'яснень, наданих в п. 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 цієї Постанови встановлено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В силу вимог ст.60 ЦПК України, обов'язок довести наявність моральної шкоди, законом покладено на позивача.

Однак до матеріалів справи не долучено жодного доказу, який би підтверджував факт заподіяння позивачу моральних страждань, які оцінені ним в 10000 грн. Оскільки на обґрунтування своїх вимог про відшкодування моральної шкоди позивач не надав належних та допустимих доказів про наявність такої шкоди, що ця шкода йому спричинена діями відповідача, наявності причинного зв'язку між такими діями та шкодою, тому в частині задоволення цих вимог слід відмовити.

Підсумовуючи викладене, суд, керуючись принципом змагальності, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку користування квартирою підлягають до задоволення. В решті позовних вимог суд відмовляє за недоведеністю.

Крім того, з відповідача підлягають стягненню витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката. Встановлено, що правову допомогу позивачеві надавав адвокат ОСОБА_3 згідно договору про надання правової допомоги від 02.06.2015 (а.с.21). Відповідно до наданого розрахунку, який відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», такі витрати складають 7000 грн., оплата яких підтверджена наданим чеком, додатком до договору, актом від 08.07.2015, розрахунком (а.с.41, 42, 43, 44). Відтак, ці витрати підлягають стягнення з відповідача в користь позивача.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 2).

Керуючись ст.ст.16, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 84, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у користуванні часткою в квартирі АДРЕСА_2 шляхом вселення ОСОБА_2.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 у м.Львові шляхом виділення:

- у користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 11,2 кв.м під цифрою "2" на поверхневому плані технічного паспорта від 15.12.2014;

- у користування ОСОБА_2 житлові кімнати, позначені цифрами "3,7,8".

Коридор, ванна кімната, туалетна кімната, кухня, господарські приміщення залишити у спільному користуванні сторін.

В решті позовних вимог про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) грн. та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Ю.Горбань