АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Рейнарт І.М.

при секретарі Івановій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна, про визнання договору дарування та заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 2-29/11
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10987/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В жовтні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Синиця Т.В., в якому, з уточненнями, просив визнати договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 14 березня 2008 року та заповіт ОСОБА_6 від 05 березня 2008 року, посвідчені третьою особою у справі, не дійсними.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він являється рідним онуком померлого ОСОБА_6 За своє життя останній уклав оспорювані правочини та ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер. На думку позивача, він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6, а вказані правочини слід визнати не дійсними, оскільки останній під час їх укладання тяжко хворів та не міг усвідомлювати значення своїх дій, чим і скористалася ОСОБА_2

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилався на те, що суд першої інстанції не правильно застосував ст. 225 ЦК України, оскільки з її положень вбачається, що у разі смерті особи, яка уклала правочин не усвідомлюючи своїх дій, з позовом може звернутися інша особа, права якої порушено, а він має безпосередній інтерес до спадкового майна, що залишилося після смерті його діда, а тому, на думку апелянт, має право на звернення з позовом про визнання недійсними оспорюваних правочинів.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що, незважаючи на пропуск строку на прийняття спадщини, у нього є право на звернення до суду з позовом про поновлення строку прийняття спадщини, а тому суд прийшов до хибного висновку, що його права не порушені.

Представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 заперечували проти апеляційної скарги, вважаючи, що рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності осіб які не з'явилися в судове засідання.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення осіб які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідним онуком померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6

В спірній квартирі АДРЕСА_1 по день смерті ОСОБА_6 був зареєстрований один.

5 березня 2008 р. о 8 год. 45 хв. було укладено заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Синицею Т.В., відповідно до якого ОСОБА_6 на випадок його смерті заповів все його майно ОСОБА_2

Вказаний заповіт було посвідчено від імені ОСОБА_6, у зв'язку з хворобою останнього, ОСОБА_9

14 березня 2008 р. ОСОБА_6 уклав договір дарування, що був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Синицею Т.В., відповідно до якого ОСОБА_6 подарував вказану спірну квартиру НОМЕР_1 ОСОБА_2

Обдарована ОСОБА_2 прийняла в дар спірну квартиру НОМЕР_1 та в послідуючому здійснила реєстрацію вказаного договору та стала власником даної квартири.

У померлого ОСОБА_6 є син ОСОБА_10, що мешкає в державі Канада.

ОСОБА_10 звернувся до Сьомої київської міської нотаріальної контори з заявою, відповідно до якої ОСОБА_10 відмовився від прийняття своєї частки спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_6 на користь свого сина ОСОБА_1 Вказана заява була посвідчена приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_11 11.06.2008 року. (а.с.42 т.1).

Також 11 червня 2008 року приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_11 була посвідчена заява ОСОБА_12 до Сьомої київської міської нотаріальної контори щодо прийняття спадщини, що залишилась після смерті його діда ОСОБА_6 ( а.с.43 т.1).

21 жовтня 2008 р. на адресу ОСОБА_1 з Сьомої київської міської нотаріальної контори була надана відповідь щодо відмови у відкритті спадкової справи по факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_6 в зв'язку з пропуском 6-ти місячного строку звернення ОСОБА_1 до нотаріальної контори та роз'яснено його право на звернення до суду для продовження строку на прийняття спадщини. (а.с.44, т. 1)

Матеріали справи не містять даних про те, що позивач ОСОБА_1 звертався до суду з заявою щодо продовження строку для прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_6

Вважаючи, що ОСОБА_6 уклав оскаржувані правочини без своєї на те волі, а також те, що таким чином порушуються його права, яка спадкоємця, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погоджується і колегія суддів, посилався на положення статей 1270, 1272, 60, 61 ЦК України, та виходив з того, що позивач не довів свого права на оспорювання правочинів, що були укладені за життя ОСОБА_6, оскільки не прийняв після нього спадщину у шестимісячний строк та не звертався до суду про продовження цього строку.

Колегія суддів не бере до уваги та відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно застосував ст. 225 ЦК України, оскільки апелянт має безпосередній інтерес до спадкового майна, що залишилося після смерті його діда, а тому, на думку апелянт, має право на звернення з позовом про визнання недійсними оспорюваних правочинів, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Даним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки позивач не надав суду жодного належного доказу того, що він має право на спадкове майно ОСОБА_6, а отже і оспорювання правочинів, укладених останнім за життя.

Так, згідно ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Положеннями статті 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті в нього залишився син - ОСОБА_10, який відмовився від прийняття своєї частки спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_6 на користь свого сина ОСОБА_1

ОСОБА_1 звернувся до Сьомої київської міської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини поза строком, передбаченим ч.1 ст. 1270 ЦК України, про що йому було повідомлено та роз'яснено його право на звернення до суду з позовом про надання додаткового часу на подання заяви.

Матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_1 звертався до суду з вказаним позовом, а тому, відповідно до положень ст. 1272 ЦК України, вважається таким, що не прийняв спадщину, а отже і не має права оскаржувати правочини, які укладалися ОСОБА_6 при його житті, в порядку ч.1 ст.225 ЦК України, оскільки жодні його права та інтереси не порушені.

Не варті уваги і доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано, що, незважаючи на пропуск строку на прийняття спадщини, у нього є право на звернення до суду з позовом про поновлення строку прийняття спадщини, а тому суд прийшов до хибного висновку, що його права не порушені, оскільки колегія суддів вважає, що у позивача було достатньо час для звернення до суду з відповідним позовом, а саме з 21 жовтня 2008 року, коли йому було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини, до дня постановлення рішення у даній справі 24 червня 2015 року.

Проте ОСОБА_1 своїм вказаним правом не скористався, що також підтверджує те, що оспорюваними правочинами жодних його прав або інтересів не порушено.

Враховуючи викладене, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді