Справа №482/254/15-ц 28.04.2015 28.04.2015 28.04.2015
Провадження №22-ц/784/1034/15 Головуючий першої інстанції: Гажа О.П.
Категорія: 44 Суддя-доповідач апеляційного суду: Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання: Свіщуку О.В.,

за участю представника позивача - Скопіної В.В.,

відповідача -ОСОБА_3, який діє також як законний представник ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року за позовом антонівської загальноосвітньої школи - інтернат І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення із приміщення та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 р. Антонівська загальноосвітня школа - інтернат І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради ( далі - Антонівська ЗОШ) звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення із приміщення та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування вимог представник позивача вказувала, що Антонівській ЗОШ на підставі договору купівлі - продажу від 25 грудня 2006 року належить квартира АДРЕСА_1.

На період трудових відносин з ОСОБА_3, вказана квартира була передана останньому в оренду строком на 4 роки. Разом з відповідачем за вказаною адресою зареєструвалися діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

В зв'язку з закінченням строку дії договору оренди квартири та припиненням трудових відносин, ОСОБА_3 було повідомлено про звільнення приміщення та необхідність передати орендодавцю дану квартиру. Між тим, останній відмовився від вчинення таких дій.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 перешкоджає розпоряджатися власністю, представник позивача просила усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із вказаного приміщення та зняти їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року позов задоволено частково. Постановлено: усунути перешкоди у здійсненні права власника користуватися та розпоряджатися квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 та його доньки ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано усі фактичні обставини справи, не досліджено та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, просив рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

У запереченні на апеляційну скаргу представник позивача вказує на правильність та обґрунтованість висновків суду і просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачів та їх представника, представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу в межах її доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 810 ЦК України підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюється законом. Таким чином, відносини, які виникають у зв'язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюються Житловим кодексом України та іншими актами житлового законодавства (ч. 1 ст. 3 ЖК України).

Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що Антонівській загальноосвітній школі - інтернат І-ІІІ ступенів Новоодеського району Миколаївської обласної ради на підставі договору купівлі - продажу від 25 грудня 2006 року належить квартира АДРЕСА_1 ( а.с.4,5).

Позивач відповідно до статуту є юридичною особою, має право бути власником і розпорядником рухомого і нерухомого майна згідно з законодавством України та власним статутом. Майно школи - інтернату є власністю громад сіл, селищ, міст Миколаївської області і закріплюється за навчальним закладом на праві оперативного управління. Здійснюючи право оперативного управління, школа-інтернат володіє та користується майном, закріпленим за ним власником та органом управління, з обмеженням правомочності щодо окремих видів майна закладу, розпорядження яким у випадку, передбаченим законодавством, здійснюється лише за згодою власника.

З врахуванням рішення ХХХІІ позачергової сесії п'ятого скликання Новоодеської районної ради №2 від 18 грудня 2009 року та рішення Миколаївської обласної ради ХХХУ сесії п'ятого скликання №16 від 02 березня 2010 року квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю.

27 серпня 2002 року ОСОБА_3 було прийнято на роботу на посаду вчителя ДПЮ Антонівської загальноосвітньої школи-інтернату( а.с.50).

З метою збереження вчительських кадрів адміністрацією школи разом з профспілковим комітетом було вирішено передати ОСОБА_3 та членам його сім'ї спірну квартиру в строкове користування за договором оренди. Підстав для надання даної квартири йому та членам його сім'ї у постійне користування не було, оскільки відповідач на обліку потребуючих поліпшення житлових умов у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.39 ЖК України не перебував.

31 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір оренди спірної квартири для постійного проживання за умови педагогічної роботи орендаря в Антонівській ЗОШ. Термін договору - 4 роки з моменту прийняття об'єкту ( а.с.7-9).

Відповідно до акту комісії за участю директора шкоди, голови сільської ради та інших осіб від 17 листопада 2014 року, встановлено, що у спірній квартирі ніхто не проживає, газопостачання відключене, територія занедбана, поточний ремонт споруди не проводиться ( а.с.12)

Відповідно до п.3.3 договору оренди після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі, якщо жодна сторона в термін за 1 місяць до закінчення терміну даного договору письмово не повідомить про його розірвання, даний договір автоматично пролонгується на термін 10 років.

24 листопада та 31 грудня 2014 року відповідача особисто повідомлено про небажання позивача продовжувати договір оренди вищевказаної квартири ( а.с.13,16).

30 грудня 2014 року ОСОБА_3 звільнився із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням), що підтверджується копією наказу №183 від цієї дати ( а.с.11)

Між тим, спірне приміщення передати позивачеві відповідач відмовився ( а.с.17).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що строк дії договору оренди з відповідачем закінчився, позивач не має наміру його продовжувати, трудові відносини припинено, а відтак відповідачі, як ОСОБА_3, так і члени його сім'ї дочка ОСОБА_4, втратили право користування спірним приміщення, і тому повинні його звільнити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.ст.118, 122 ЖК України службові приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів. На підставі такого рішення громадянинові видається спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення. Тобто, діючим законодавством передбачено спеціальний порядок включення жилих приміщень до службових.

Між тим, як вбачається із матеріалів справи, відповідне рішення органами місцевого самоврядування не приймалося, оскільки позивач з заявою про зміну статусу квартири ні до Новоодеської міської ради, ні до Миколаївської обласної ради не звертався.

За такого доводи апеляційної скарги, що вказане жиле приміщення є службовим, а тому його не може бути виселено без надання іншого житлового приміщення не заслуговують на увагу.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення прав неповнолітньої особи щодо її права на судовий захист, не залучення до участі в справі органів опіки і піклування не

приймаються до уваги, оскільки ОСОБА_3 є батьком неповнолітньої ОСОБА_4, а відповідно до положень ч.2 ст.39 ЦПК України є законним представником її прав, свобод та інтересів.

Є безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не з'ясовано обставини стосовного того, хто є власником спірного майна, а отже належним позивачем по справі. Як вбачається із матеріалів справи відповідними рішеннями органів місцевого самоврядування змінено підпорядкування належного позивачеві майна, в тому числі і спірної квартири, і на даний час школа-інтернат перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області. Між тим, балансоутримувачем нерухомого майна є школа-інтернат, яка користується і володіє майном на праві оперативного управління, що не позбавляє її права на укладання договорів оренди житлового приміщення, а отже на звернення до суду з позовами, які виникають із даних правовідносин.

Крім того, є помилковим посилається апелянта в апеляційній скарзі на положення ст.ст. 793 -797 ЦК України щодо найму будівлі та Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки вказані норми спірних правовідносин сторін не регулюють.

З врахуванням викладеного, у відповідності до положень ст.308 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і в апеляційному порядку не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 303, 307,308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: