Справа № 642/3430/15
Провадження№2/642/1047/15
Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

18 травня 2015 року

Суд у складі: Судді Євтіфієв В.М.;

Секретаря Пшеничної Т.М..

За відсутності позивачки ОСОБА_1, представник ОСОБА_2 якої заявив про розгляд справи за їх відсутності, відповідача ДП «Харківський завод електроапаратури», який повідомлень про день та час розгляду справи;

розглянув у відкритому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Харківський завод електроапаратури» про стягнення заробітної плати, індексу інфляції, три відсотка річних, -

В С Т А Н О В И В

16.10.2014р. помер ОСОБА_3, який перебував у шлюбу з позивачкою. До часу смерті ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Державним підприємстві «Харківський завод електроапаратури» на посаді електромонтера 6 розряду з ремонту та обслуговування електрообладнання (наказ №2863 від 02.08.2001 року).

15.11.2010 року ОСОБА_3 за наказом № 118-К заступника генерального вказаного підприємства ОСОБА_4 звільнено з посади електромонтера 6 розряду цеху № 19 на підставі ст.40 КЗпП України у зв'язку із ліквідації зазначеного підприємства.

На підставі ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За вимогами ст.1227 Цивільного кодексу України - право на одержання сум заробітної яки належали спадкодавцеві - ОСОБА_3, але не були ним одержані за життя, передаються члену його сім'ї.

Тому позивачка на підставі вимог ст.ст.47, 116, 117 КЗпП : п.2 ПКМУ від 20.12.97 №1427 із змінами та доповненнями, ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року, ст.61, 625, 1227 ЦК України вимагає:

- зобов'язати відповідача сплатити, з продажу свого майна, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 за 2008, 2009, 2010 роки у сумі 26168.83грн.

- зобов'язати відповідача сплатити заборгованість зі встановленого індексу інфляції за весь час заборгованості від суми боргу, що складає 10990,91грн.;

- зобов'язати відповідача сплатити фінансові санкції у розмірі трьох процентів від суми боргу, що складає 2355.20грн.

- зобов'язати відповідача сплатити загальну суму боргу 39514.94 коп.

Відповідач заперечень суду не надав.

Представник позивача підтримав свої вимоги, в наданої заяві.

Дослідивши і оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, суд вважає, позов підлягає частковому задоволенню. Суд дійшов такого висновку з наступних підстав:

ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем. За вимогами ст. 116 КзпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, проводиться в день його звільнення, що не було дотримано відповідачем, про що свідчить довідка №482, про заборгованість відповідача перед ОСОБА_3 у сумі 26168.83грн.

16.10.2014р. помер ОСОБА_3, який перебував на час смерті у шлюбу з позивачкою. В наслідок чого позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину, згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Статтею 1227 ЦК України визначено:

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Позивачка заявляє вимоги на підставі ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року якою визначено:

Кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому:

1) у першу чергу задовольняються:

вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі;

Статтею 28 Закону України «Про оплату праці» визначено: У разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до вимог Ухвали господарського суду від 20 лютого 2015 року в провадженні господарського суду відсутня справи про банкрутство відповідача.

Отже правових підстав вимог згідно до ст..45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у позивачки немає.

Статтею 233 КЗпП України визначено: У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Але позивачкою вимог щодо стягнення заборгованості по заробітної платні перед судом не заявляються.

За вимогами ст..11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог на підставі наданих доказів.

Таким чином, вимоги позивачки, щодо зобов'язати відповідача сплатити, з продажу свого майна, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 за 2008, 2009, 2010 роки у сумі 26168.83грн. безпідставні, а суд на підставі ст..11 ЦПК України позбавлено право виходу за межи позовних вимог.

Крім того, позивачка зазначає підставою позовних вимог статтю 625 ЦК України згідно до якої:

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На думку суду, така правова позиція позивачки є безпідставна, т.я. в даному випадку ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем, а тому відносини двох сторін врегульовані Законом України «Про оплату праці», яким визначено:

· стаття 32 - Трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори.

· стаття 33 - В період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

· стаття 34 - Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Але, позивачка з вказаних підстав вимог перед судом не заявляє, а суд позбавлено право виходу за межи заявлених вимог, згідно ст.11 ЦПК України.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню,

Керуючись ст. 3 п.1, 110 п.1, 7, 10, 11, 57, 84 п.1, 88 п.1.2, 169, 174, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, ст. 116 КзпП України, ст. 28,32,33,34, Закону України «Про оплату праці», ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статтею 1227 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Харківський завод електроапаратури» про стягнення заробітної плати, індексу інфляції, три відсотка річних, відмовити.

Рішення суду може біти переглянуто судом який його ухвалив за заявою ДП «Харківський завод електроапаратури», про перегляд заочного рішення, яка повинна бути подана до суду Ленінського районного суду м.Харкова, протягом 10ти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харковської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення або отримання копії рішення особами, які беруть участь у справі але не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: В.М.Євтіфієв