Справа № 752/1795/15-ц
Провадження №: 2/752/2518/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Пасинок В.С.

за участю секретаря - Мушта І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення аліментів та додаткових витрат на дитину, -

встановив:

у лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на її користь на утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та додаткових витрат на дитину.

Свої позовні вимоги вона обґрунтувала тим, що до 12 червня 2012 року перебувала у шлюбі зі ОСОБА_2, від якого вони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 було присуджено до стягнення зі ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх доньки в розмірі 1 000,00 грн. щомісяця, починаючи з 11 липня 2013 року до повноліття дитини.

Однак, ОСОБА_2 аліменти до серпня 2014 року не сплачував, а суми сплачуваних аліментів не вистачає на належне та повноцінне утримання доньки, яка на даний час навчається, оскільки на її утриманні перебуває ще і малолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначила, що на даний час доходів не має, оскільки перебуває у декретній відпустці, проте, сама вимушена утримувати доньку, лікувати її, купувати продукти харчування, оплачувати житлово-комунальні послуги, а також нести витрати по оплаті останньої. Іншої допомоги, крім аліментів, ОСОБА_2 не надає, в зв'язку з чим вона просила вирішити питання про збільшення розміру аліментів з 1 000,00 грн. до 2 000,00 грн., а також стягнути зі ОСОБА_2 на додаткові витрати на дитину - ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно на період її навчання.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 уточнила свої вимоги та остаточно просила суд збільшити розмір аліментів та стягнути зі ОСОБА_2 на її користь на утримання доньки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, а також половину додаткових витрат на утримання їх доньки в розмірі 35 571,00 грн. (а.с. 69-70).

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням уточнень та просила суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених ОСОБА_1 вимог заперечив, посилаючись на їх безпідставність та обґрунтованість. В обґрунтування своє позиції зазначив про те, що його довіритель заборгованості по аліментам не має, від свого батьківського обов'язку по утриманню доньки не відмовляється, разом з тим, його матеріальний стан не дозволяє провадити сплату коштів у бажаному ОСОБА_1 розмірі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положення ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 000,00 щомісячно, починаючи з 11 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 28-32).

Зі змісту даного рішення вбачається, що судом при визначені розміру аліментів було враховано матеріальне становище ОСОБА_1, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною і отримує лише соціальні виплати, розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця, а також судом було враховано матеріальне становище ОСОБА_2, який не має постійного місця роботи, інших аліментних зобов'язань, є особою працездатного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У зв'язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров'я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов'язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення. Крім того, зменшення розміру аліментів за наявності передбачених законом причин не виключає можливості взагалі звільнення від їх сплати.

Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів.

Як убачається з матеріалів справи, складову предмету спору становлять вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів з 1 000,00 грн. до 2000,00 грн. з відповідача ОСОБА_2 на її користь позивачки на утримання ОСОБА_3 щомісячно, вказуючи на її матеріальний стан як отримувача аліментів у зв'язку із відсутністю доходу та наявністю на утриманні ще одної дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, керуючись положеннями діючого сімейного законодавства України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав у задоволенні вимоги позивача про збільшення щомісячного розміру аліментів з 1 000,00 грн. до 2 000,00 грн., оскільки останньою не надано суду доказів в розрізі положень ст. ст. 57-60 ЦПК України на підтвердження факту покращення матеріального становища відповідача, як платника аліментів, за період часу з дня присудження аліментів за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, розмір яких визначено з урахуванням матеріального становища відповідача, його сімейного стану, стану здоров'я та працездатного віку, а також погіршення її стану як отримувача аліментів, оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_1, мали місце й на момент ухвалення рішення від 03 березня 2014 року й були враховані судом.

Крім того, ОСОБА_1 в межах даного спору не надано суду будь-яких доказів працевлаштування відповідача, отримання ним регулярного доходу, який підлягає до оцінки судом при визначенні розміру аліментів, та/або доказів збільшення відповідачем витрат на утримання себе або членів своєї сім'ї.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо)

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо правомірності заявлених вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми грошових коштів, витрачених позивачем коштів на лікування та навчання ОСОБА_3, за період з липня 2014 року по січень 2015 року, але в розмірі 11 832,50 грн., що складає 50 % від 23665,00 грн., сплачених позивачем (7 475,00 (а.с. 10) + 7 475,00 (а.с. 11) + 8 220,00 (а.с. 71) + 85,00 (а.с. 14) + 210,00 (а.с. 15) + 200,00 (а.с. 16)/ 2 = 11 832,50), оскільки сума грошових коштів, що складає предмет спору, визнана судом як додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, пов'язаними з хворобою дитини та її навчанням (а.с. 9-20, 71).

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, Конвенцією про права дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст. ст. 141, 150, 155, 180-185, 192 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, ст. ст. 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення аліментів та додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2) половину додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, у розмірі 11832 (одинадцять тисяч вісімсот тридцять дві гривні) 50 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3) в дохід держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.С. Пасинок