АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/717/15
Справа № 2018/4533/2012 Головуючий І-ої інстанції: Зуб Г.А.
Категорія:відшкодування шкоди Доповідач: Коростійова В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коростійової В.І.,

суддів: - Гуцал Л.В., Крилової Т.Г.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, на рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8, до ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

15 березня 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_9 про відшкодування майнової і моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обгрунтовання позову посилались на те, що 5 червня 2008 року близько четвертої години ОСОБА_9, керуючи автомобілем КАМАЗ-5410, державний номерний знак НОМЕР_5, з причепом-платформою МАЗ - 9386, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить роботодавцю ОСОБА_10, рухався по вул.Героїв Праці у місті Харкові у напрямку вул.Шевченка зі швидкістю 40 км/год. В цей час у зустрічному напрямку рухався автомобіль "Шевроле-Лачетті", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_11 Останній внаслідок наявних у нього захворювань, виїхав на зустрічну смугу проїжджої частини, де рухався автомобіль КАМАЗ-5410 під керуванням ОСОБА_9 При виникненні небезпеки ОСОБА_9 своєчасних дій для зупинки автомобіля не застосував, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_11 спричинені тяжкі тілесні ушкодження несумісні з життям. Автомобіль "Шевроле-Лачетті" став повністю непридатний для експлуатації. Відносно ОСОБА_9 порушено кримінальну справу у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою Київського районного суду міста Харкова від 6 жовтня 2011 року провадження у справі закрито з підстав, передбачених п. "в" ст.1 Закону України "Про амністію 2011 року".

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди сім'ї загиблого ОСОБА_11 спричинена майнова шкода у сумі 237362 грн., з яких витрати: 66154 грн. - за пошкодження автомобіля "Шевроле-Лачетті"; 25036 грн. - на поховання; 57122 грн. - на поминання; 14800 грн. - встановлення пам'ятника; за втрату годувальника двом неповнолітнім дітям ОСОБА_11 у розмірі щомісячного прожиткового мінімуму 825 грн. на одну дитину за період з 5 червня 2008 року по 5 березня 2012 року у сумі 74250 грн. Крім того, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповнолітнім дітям ОСОБА_7 і ОСОБА_8 спричинена моральна шкода у розмірі 20000 грн. кожному, усього - 120000 грн.

Вважали, що майнову шкоду повинен відшкодовувати роботодавець ОСОБА_9 - ОСОБА_10, а моральну - ОСОБА_9

В якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, судом першої інстанції залучено: власника транспортного засобу "Шевроле-Лачетті", державний номерний знак НОМЕР_2- ОСОБА_14. та страхову компанію "Саламандра", у якій була застрахована відповідальність власника автомобіля КАМАЗ-5410, державний номерний знак НОМЕР_3 з причепом-платформою МАЗ-9386, державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_10

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 27 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 7 листопада 2013 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_10, ОСОБА_9 про відшкодування майнової шкоди у сумі 237362 грн. і моральної шкоди у сумі 120000 грн. відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2014 року рішення Київського районного суду міста Харкова від 27 травня 2013 року і ухвала апеляційного суду Харківської області від 7 листопада 2013 року у частині вирішення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди скасовані і справа у цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині зазначені судові рішення залишені без змін.

При новому розгляді справи, 26 червня 2014 року, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулися в суд зі зміненою позовною заявою. При цьому пред'явили позов лише до ОСОБА_9 Просили стягнути з нього: на користь ОСОБА_7, і ОСОБА_8, у зв'язку із втратою годувальника одноразово з 5 червня 2008 року по 5 березня 2012 року 74250 грн., а в подальшому по 825 грн. щомісячно на кожного до їх повноліття, а також по 20000 грн. на кожну дитину на відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю батька; на користь ОСОБА_3 - 183112 грн., з яких витрати : 66154 грн. - за пошкоджений автомобіль "Шевроле-Лачетті", державний номерний знак НОМЕР_2; 25036 грн. - на поховання; 57122 грн. - на поминання; 14800 грн. - на встановлення пам'ятника та 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю брата; на користь ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - по 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю сина; на користь ОСОБА_6 - 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненою смертю чоловіка (а.с. 174-176 т.2).

Відповідач ОСОБА_9, в особі свого представника, до ухвалення судом першої інстанції рішення, подав заяву про застосування строку позовної давності. При цьому посилався на те, що шкода спричинена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 5 червня 2008 року. Позов пред'явлено 15 березня 2012 року. Позивачі пропустили трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України. Просив застосувати строк позовної давності і у позові про відшкодування майнової і моральної шкоди відмовити. Крім того, посилався на відсутність вини ОСОБА_9 у спричиненні шкоди (а.с.210-213 т.2).

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2014 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди по 1000 грн. кожному. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, просила рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд. При цьому посилалась на невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального права.

В подальшому уточнила апеляційну скаргу, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_9 рішення суду першої інстанції не оскаржив. Подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, вважав її безпідставною.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 5 червня 2008 року на вул.Героїв Праці у місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_9, який керував автомобілем КАМАЗ - 5410, державний номерний знак НОМЕР_3, з причепом-платформою МАЗ-9386, державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_10, і ОСОБА_11, який керував автомобілем "Шевроле-Лачетті", державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_14 Під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він помер.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 27 травня 2013 року позивачам відмовлено у позові про відшкодування майнової шкоди з власника автомобіля КАМАЗ-5410, державний номерний знак НОМЕР_3 з причепом-платформою МАЗ-9386, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_10 При цьому судом не встановлено, що ОСОБА_9 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ОСОБА_10 і виконував трудові обов'язки або ж він заволодів транспортним засобом неправомірно і цьому сприяла недбалість власника. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2014 року рішення Київського районного суду міста Харкова від 27 травня 2013 року у цій частині залишено без змін. При цьому зазначено, що 11 січня 2008 року ОСОБА_10 уклав із страховою компанією "Саламандра" договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим транспортним засобом, за яким є автомобіль КАМАЗ-5410, державний номерний знак НОМЕР_4. Оскільки у страховій компанії була застрахована цивільно-правова відповідальність власника і ОСОБА_15, які не є відповідальними за завдану майнову шкоду, то у страховика не виник обов'язок по відшкодуванню шкоди лише у зв'язку з тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі і наведеними у рішенні доказами, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини обох водіїв - ОСОБА_11 і ОСОБА_9

Згідно висновків комісійної автотехнічної та транспортно - трасологічної експертизи від 30 грудня 2008 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз імені засл. проф. М.С.Бокаріуса дії водія ОСОБА_11 у дорожньо-транспортній пригоді 5 червня 2008 року не відповідали вимогам п.п.11.4,10.1 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходились в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою. Водій ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути зіткнення виконанням вимог п.п.12.3, 12.9 "б" Правил дорожнього руху України і в його діях не вбачається невідповідностей вимог ПДР України, які б знаходились з технічної точки зору в причинному зв'язку зданою дорожньо-транспортною пригодою (а.с.239-261 т.1).

Проте, за висновками експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 901 від 28 лютого 2011 року, водій ОСОБА_11 в даній дорожньо-транспортній пригоді повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.9 "б", 34.1, 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху України та мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 11.4, 34.1 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру, в його діях є невідповідності вимог п.п. 10.1,11.4,34.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв'язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно цього ж висновку (№ 11), водій "КАМАЗУ" ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 11.2, 12.3, 12.9 "б" Правил дорожнього руху України (а.с. 24- 28,т.2).

За даними, які містяться у висновку автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 31 травня 2010 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України дії водія ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.п. 12.9 "б", 34.1, 11.4,10.1 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились в причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 12.9 "б" Правил дорожнього руху України в частині дотримання швидкісного режиму. Згідно даних, що вказані в показах свідків і викладені в постанові про призначення даної експертизи, що автопоїзд рухався на відділенні 1,5 м. від правого краю проїзної частини свого напрямку, його дії з технічної точки зору можуть розглядатися як такі, що знаходились в причинному зв'язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, а саме невідповідали вимогам п.п. 12.3 Правил дорожнього руху України в частині вибору прийомів керування і направлення на уникнення дорожньо-транспортної пригоди (а.с.30-34, т.2).

Постановою Київського районного суду міста Харкова від 6 жовтня 2011 року задоволено клопотання ОСОБА_9 про закриття щодо нього кримінальної справи за ч.2 ст.286 КК України з підстав, передбачених п.4 ст.6 КПК України, п. "в" ст.1, ст.6 Закону України "Про амністію 2011 року" за нереабілітуючими обставинами (а.с.9 т.2).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах - за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у частці , залежно від обставин, що мають істотне значення для справи.

Суд першої інстанції підставно визначив вину ОСОБА_11 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди - 90%, а вину ОСОБА_9 - 10%.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

За обставинами справи аварійну обстановку створив ОСОБА_11, який , керуючи автомобілем "Шевроле-Лачетті", державний номерний знак НОМЕР_2, без документів і водійського посвідчення, у стані алкогольного сп'яніння, виїхав на смугу зустрічного руху проїжджої частини і допустив зіткнення з автомобілем КАМАЗ-5410 з причепом-платформою, під керуванням ОСОБА_9

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Задовольняючи позов про відшкодування моральної шкоди частково, суд першої інстанції підставно виходив із того, що смертю ОСОБА_11 його батьком - ОСОБА_5 і ОСОБА_4, дружині - ОСОБА_6, дітям - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та сестрі - ОСОБА_3, яка за матеріалами справи мешкала і з ОСОБА_11 за однією адресою, спричинена моральна шкода.

Розмір відшкодування моральної шкоди (1000 грн. на кожного із вказаних осіб) суд визначив з дотриманням вимог ч.3 ст.23 ЦК України.

Судова колегія з розміром відшкодування моральної шкоди погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам ч.3 ст.23 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ступінь вини ОСОБА_9 у спричиненні шкоди є вкрай незначною у порівнянні з виною самого ОСОБА_11, який сам створив аварійну ситуацію.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на

день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Позивачка ОСОБА_6 пред'явила позов в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_9 одноразових та щомісячних виплат у зв'язку із втратою годувальника на підставі ст..1200 ЦК України.

При цьому ОСОБА_6 не надала суду доказів того, що на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_11 працював і мав заробіток або інший дохід.

Оскільки ОСОБА_6 не довела, що за життя ОСОБА_11 його неповнолітнім дітям припадала б якась частка його середнього заробітку (доходу), суд першої інстанції підставно відмовив їй у позові у вказаній частині.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують.

На підтвердження витрат на поминальний обід у кафе "Кавказ" ОСОБА_3 надала довідки приватного підприємця Азизова (а.с.12-16 т.2), які не є належними і допустимими доказами.

Так, ОСОБА_3 не надала відповідних чеків про оплату поминальних обідів.

Крім того, зазначені довідки не містять як переліку продуктів, які входили до поминального обіду, так і даних про те, чи входять до загальної пред'явленої ОСОБА_3 суми витрати на спиртні напої.

В апеляційній скарзі зазначені висновки не спростовані.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для

ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Матеріалами справи встановлено, що автомобіль "Шевроле-Лачетті", державний номерний знак НОМЕР_2, який був пошкоджений під час дорожньо-транспортної пригоди, належить на праві приватної власності ОСОБА_14

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №6858 від 14 серпня 2009 року шкода, спричинена пошкодженням автомобіля "Шевроле-Лачетті" складає 66154 грн.

ОСОБА_14 позову про відшкодування спричиненої їй шкоди не заявила.

Сума спричиненої ОСОБА_14 шкоди не була присуджена їй за рішенням суду і не була стягнута на її користь з ОСОБА_17 або з іншої особи.

За змістом ст.ст. 512-519 ЦК України, які регулюють порядок заміни кредитора у зобов'язанні, така заміна можлива лише у зобов'язанні, яке уже виникло.

Ніякого письмового зобов'язання між ОСОБА_14 і ОСОБА_9 укладено не було, а тому ОСОБА_14 не мала права відступати право майнової вимоги ОСОБА_3

За матеріалами справи ОСОБА_14, як особа, майнове право якої прушено, мала право пред'явити позов про відшкодування шкоди, проте цього не зробила.

ОСОБА_3 не є належним позивачем за вказаною позовною вимогою.

Договір про відступлення права вимоги від 24 липня 2012 року, укладений між ОСОБА_14 і ОСОБА_3, на який остання посилається, як на підставу своїх вимог, зазначених висновків не спростовує.

Договір про відступлення права ще не присудженої вимоги у деліктних правовідносинах є не чим іншим, як уступкою процесуального права на пред'явлення позову, що не передбачено законом.

З огляду на це, судова колегія змінює рішення суду першої інстанції у вказаній частині і відмовляє ОСОБА_3 у цій частині позову за безпідставністю вимог.

У частині відмови ОСОБА_3 у позові про відшкодування витрат на поховання судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов у цій частині з таких підстав.

Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та

на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Матеріалами справи встановлено, що витрати на поховання ОСОБА_11 понесла ОСОБА_3

Згідно договору-замовлення на організацію і проведення поховання, укладеною ОСОБА_3 з товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Інтерзв'язок" 7 червня 2008 року вартість вказаних послуг, які сплатила ОСОБА_3, складає 25036 грн. (а.с.10 т.1).

З урахуванням 10% вини ОСОБА_9 у спричиненні шкоди відшкодуванню підлягає 2503 грн. 60 коп. ( 25036 х 10 :100).

Згідно договору-замовлення №118 від 4 травня 2009 року, укладеного ОСОБА_3 з фізичною особою-підприємцем "ОСОБА_18" вартість надгробного пам'ятника складає 14800 грн. (а.с. 11 т.1).

З урахуванням 10% вини ОСОБА_9 у спричиненні шкоди відшкодуванню підлягає 1480 грн. (14800 х 10 : 100).

Посилання представника ОСОБА_9 на те, що розмір витрат на поховання завищений, безпідставне, оскільки ОСОБА_9 не надав письмових доказів на спростування розміру витрат на відшкодування витрат на поховання, наданих ОСОБА_3

Безпідставним є і посилання на пропуск ОСОБА_3 строку позовної давності.

Відповідно до ст..257, ч.1 ст.261, ч.2 ст.264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Про особу, яка порушила її право, ОСОБА_3 дізналась з постанови Київського районного суду міста Харкова від 6 жовтня 2011 року про закриття щодо ОСОБА_9 кримінальної справи за ч.2 ст.286 КК України за нереабілітуючими обставинами.

Частину позовних вимог про відшкодування моральної шкоди до ОСОБА_9 ОСОБА_3 пред'явила 15 березня 2012 року. А позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди пред'явила до ОСОБА_9 26 червня 2014 року.

Питання про судові витрати судова колегія вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.307, п.п. 3, 4 ч.1 ст.309, ст. 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2014 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 на відшкодування витрат на поховання - 2503 (дві тисячі п'ятсот три) гривні 60 копійок, спорудження надгробного пам'ятника - 1480 (одну тисячу чотириста вісімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В іншій частині це ж рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: