АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1106/15 Справа № 201/5493/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Брага А. В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила із урахуванням заяви про зміну підстав та предмету позову від 09 вересня 2014 року, стягнути з відповідача на її користь 53871, 4 гривень заборгованості з процентів за вкладом відповідно до договору про надання банківських послуг №SAMDN6194 від 03 березня 2012 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу шляхом подання нею заяви №SAMDN6194 від 03 березня 2012 року про оформлення депозитного вкладу «Стандарт, 60 міс.» на умовах 17 % річних строком на 60 місяців по 03 березня 2017 року включно. Сума вкладу складає 1 036 540 гривень. Здійснення банківського вкладу позивачем підтверджено квитанцією №350653089 Tr. № CAGRAGR9068 від 03 березня 2012 року. Подання заяви та внесення депозиту було здійснено позивачем у м. Ялті, АР Крим. Для обслуговування депозиту та можливості зняття нарахованих процентів їй банком була видана відповідна банківська картка, що підтверджується доданими до позову документами.

22 липня 2014 року між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору банківського вкладу №SAMDN6194, згідно до умов якої строк дії депозитного вкладу продовжується до 22 липня 2019 року включно, а розмір відсоткової ставки за вкладом зменшується до 9,5 %. Крім того, сума вкладу була зменшена до 841 223,16 гривень, у зв'язку з чим сума різниці між первісною та зменшеною сумою вкладу у розмірі 210 282,78 гривень була повернута позивачу. Для зарахування процентів по вкладу за зміненим додатковою угодою договором, банком була емітована нова пластикова картка НОМЕР_1. В порушення прийнятих на себе зобов'язань, відповідач з 04 квітня 2014 року припинив нарахування процентів по депозиту. Крім того, як зазначає позивач, виплата процентів за вкладом припинилася ще раніше, оскільки нараховані проценти за період з 03 березня 2014 року по 03 квітня 2014 року були нараховані, але виплачені не були. Адже пластикова картка, видана ОСОБА_2 на той час банком для зарахування процентів по вкладу була заблокована. Нараховані 03 квітня 2014 року проценти за депозитом у розмірі 14965,94 гривень були направлені банком на збільшення депозитного вкладу, який із 04 квітня 2014 року відповідно, складав 1051505,94 гривень з наступного розрахунку: 1036540 гривень (розмір первісного вкладу) + 14965,94 гривень = 1051505,94 гривень. Дані обставини підтверджуються відповідною випискою банку за період з 03 березня 2012 року по 27 липня 2014 року. Отже, розмір позовних вимог та, відповідно, ціна позову складає 53871,4 гривень з наступного розрахунку: 1051505,94 гривень (сума вкладу у періоді з 04 квітня 2014 року по час підписання додаткової угоди до договору) х 17% річних = 178756 гривень : 365 (кількість днів у році) = 489,74 гривень (кількість процентів за один день) х 110 день (період з 04 квітня 2014 року по 21 липня 2014 року включно - дня, що передує дню підписання додаткової угоди до договору) = 53871,4 гривень, які позивачка просила стягнути на її користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року позов задоволено.

Стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання банківських послуг № SAMDN6194 від 03 березня 2012 року за процентами у сумі 53871,4 гривень.

Судові витрати, що складаються судового збору у сумі 538, 71 гривень, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягнути із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави.

Не погодившись із рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилалося на порушення судом норм матеріального права: відсутність підстав для стягнення процентів по депозитному вкладу, а тому просило постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу шляхом подання мною заяви №SAMDN6194 від 03 березня 2012 року про оформлення депозитного вкладу «Стандарт, 60 міс.» на умовах 17 % річних строком на 60 місяців по 03 березня 2017 року включно. Сума вкладу складає 1036540 гривень (а.с.6).

Відповідно до п. 1 заяви, виплата сум нарахованих процентів здійснюється щомісячно.

Здійснення банківського вкладу позивачем підтверджено квитанцією №350653089 Tr.№CAGRAGR9068 від 03 березня 2012 року (а.с.7).

Для обслуговування та депозиту та можливості зняття нарахованих процентів банком позивачу була видана відповідна банківська карта (а.с. 16).

Подання заяви та внесення депозиту було здійснено позивачем у м. Ялті, АР Крим. Для обслуговування депозиту та можливості зняття нарахованих процентів їй банком була видана відповідна банківська картка, що підтверджується доданими до позову документами.

22 липня 2014 року між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору банківського вкладу №SAMDN6194, згідно до умов якої строк дії депозитного вкладу продовжується до 22 липня 2019 року включно, а розмір відсоткової ставки за вкладом зменшується до 9,5 %. Крім того, сума вкладу була зменшена до 841223,16 гривень, у зв'язку з чим сума різниці між первісною та зменшеною сумою вкладу у розмірі 210 282,78 гривень була повернута позивачу. Для зарахування процентів по вкладу за зміненими додатковою угодою договором, банком була емітована нова пластикова картка НОМЕР_1 (а.с.77 - 87).

В порушення прийнятих на себе зобов'язань, відповідач із 04 квітня 2014 року припинив нарахування та сплату процентів по депозиту.

Нараховані 03 квітня 2014 року проценти за депозитом у розмірі 14965,94 гривень були направлені банком на збільшення депозитного вкладу, який з 04 квітня 2014 року, відповідно, складав 1051505,94 гривень з наступного розрахунку: 1036540 гривень (розмір первісного вкладу) + 14965,94 гривень = 1051505,94 гривень. Ці обставини підтверджуються випискою банку за період із 03 березня 2012 року по 27 липня 2014 року (а.с. 78 - 84).

Розмір позовних вимог та, відповідно, ціна позову складає 53871,4 гривень з наступного розрахунку: 1051505,94 гривень (сума вкладу у періоді з 04 квітня 2014 року по час підписання додаткової угоди до договору) х 17% річних = 178756 гривень : 365 (кількість днів у році) = 489,74 гривень (кількість процентів за один день) х 110 день (період з 04 квітня 2014 року по 21 липня 2014 року включно - дня, що передує дню підписання додаткової угоди до договору) = 53871,40 гривень, які позивач і просить суд стягнути з відповідача на її користь.

До вказаних правовідносин суд обґрунтовано застосував положення ч. 1 ст. 509, ч. 3 ст. 653, ч. 1 ст. 625, ст.ст. 525, 526,1058,1059,1061 ЦК України.

Суд обґрунтовано вважав безпідставними заперечення про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем по справі, оскільки відділення банку, в якому було укладено договір знаходиться на окупованій території у м. Ялті АРК, тому ОСОБА_2 слід звернутися до Автономної некомерційної організації «Фонд захисту владників» Російської Федерації за для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства у відповідності до вимог ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

При цьому суд врахував, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно змісту ст. 47 цього Закону встановлено, що банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг.

До банківських послуг належать, зокрема, і розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Надавати послуги з розміщення банківського вкладу дозволяється лише юридичним особам. Зважаючи на це, надання послуг з розміщення депозиту здійснює саме банк, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно із положенням, статутом, довіреністю, то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк (а не його структурна одиниця) має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Крім того, жодний нормативний документ України не надає стороні у правовідносинах можливості бути звільненим від виконання своїх зобов'язань за договором через припинення роботи її (сторони) структурного підрозділу або через «фактичну конфіскацію» її майна.

Про належність відповідача по справі, також свідчить той факт, що 22 липня 2014 року між ОСОБА_2 та відповідачем в м. Дніпропетровську, в центральному офісі банку, було укладено додаткову угоду до спірного договору банківського вклад, що свідчить про визнання банком своїх зобов'язань за банківським вкладом після подій окупації кримської території.

Відповідно до п. 3 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим (порядок, встановлення, зміни та обмеження прав, свобод та обов'язків громадян) тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України.

Предметом судового розгляду є стягнення з відповідача невиплачених процентів по банківському вкладу (примусове виконання обов'язку в натурі), а не шкоди, спричиненої такою невиплатою.

Законом України від 15 квітня 2014 року на Російську Федерацію покладено відшкодування шкоди, спричиненої тимчасовою окупацією, та не покладено виконання зобов'язань осіб-резидентів України, які їх не виконують.

Відповідно до ст. 3 Федерального закону «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя», вкладником є фізична особа, у тому числі що здійснює підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, має місце проживання на території Республіки Крим або на території міста федерального значення Севастополя, яка уклала з кредитною установою договір банківського вкладу або договір банківського рахунку, або вказану фізичну особу, на користь якої внесений вклад.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 є громадянкою України та не має зареєстрованого місця проживання на тимчасово окупованій кримській території, що унеможливлює її звернення до Автономної некомерційної організації «Фонд захисту владників» в порядку Федерального закону «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя».

Врахувавши вимоги ст. 598,599 ЦК України судом було встановлено, що між сторонами наявні договірні правовідносини, виконання зобов'язань за якими, у відповідності до вимог ст.ст. 525 - 526 ЦК України є обов'язковим для сторін договору та з урахуванням того, що відповідач має прострочене боргове зобов'язання перед позивачем, доказів на спростування даного факту представником відповідача суду надано не було, з огляду на що суд вважав заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими.

Розподіл судових витрат суд здійснив на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважав за необхідне судовий збір у сумі 538, 71 гривень, стягнути із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави.

Не можуть біти підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що відділення банку, в якому було укладено договір знаходиться на окупованій території у м. Ялті, тому ОСОБА_2 слід звернутися до Автономної некомерційної організації «Фонд захисту владників» у відповідності до вимог ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 є громадянкою України та не має зареєстрованого місця проживання на тимчасово окупованій території, що унеможливлює її звернення до Автономної некомерційної організації «Фонд захисту владників» в порядку Федерального закону «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя».

Відповідно до п. 3 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим (порядок, встановлення, зміни та обмеження прав, свобод та обов'язків громадян) тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України.

Вимогами ст.ст. 598,599 ЦК України передбачено підстави припинення зобов'язання.

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено що боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад) зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Водночас Законом України "Про банки і банківську діяльність" поняття вкладу (депозиту) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання.

Загальний порядок сплати процентів вкладникам регулюється главою 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року N 516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за N 1256/8577.

З огляду на те, що у справі, за умовами укладеного сторонами договору банківського вкладу банк взяв на себе зобов'язання сплачувати вкладнику суму нарахованих процентів, але припинив виконувати свої зобов'язання, у зв'язку із чим рішення суду про задоволенні позову є законним і обґрунтованим.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, а тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: