Справа № 344/6248/13-ц
Провадження № 22-ц/779/55/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О.В.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ КБ "Надра" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1254/2008 від 09 червня 2008 року за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 11 серпня 2014 року та ухвалу Івано-Франківського міського суду від 10 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 серпня 2014 року задоволено позов ПАТ КБ "Надра" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1254/2008 від 09.06.2008 року.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованість за кредитним договором №1254/2008 від 09.06.2008 року: заборгованість по кредиту у розмірі 37014,77 доларів США (347490 грн.34 коп.); заборгованість по відсотках у розмірі 24090,30 доларів США (226157 грн. 33 коп.); пеню у розмірі 3367,53 доларів США (31614 грн. 03 коп.); штраф, згідно п.5.2. договору за невиконання вимог договору в розмірі 10% від суми кредиту, в розмірі 3800 доларів США (35674 грн. 02 коп.), а всього 68272,60 доларів США, що в еквіваленті, згідно курсу НБУ станом на дату розрахунку становило 640939 грн. 34 коп.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованість за кредитним договором №1254/2008 від 09.06.2008 року: заборгованість по кредиту у розмірі 37014,77 доларів США (347490 грн.34 коп.); заборгованість по відсотках у розмірі 24090,30 доларів США (226157 грн. 33 коп.); пеню у розмірі 3367,53 доларів США (31614 грн. 03 коп.); штраф, згідно п.5.2. договору за невиконання вимог договору в розмірі 10% від суми кредиту, в розмірі 3800 доларів США (35674 грн. 02 коп.), а всього 68272,60 доларів США, що в еквіваленті, згідно курсу НБУ станом на дату розрахунку становило 640939 грн. 34 коп.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "Надра" 3441 грн. витрат по оплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на незаконність та необґрунтованість судових рішень, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неналежному дослідженні судом доказів по справі та невідповідності висновків суду обставинам справи. У зв'язку з цим, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ "Надра" у задоволенні позовних вимог.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції невірно визначив загальний розмір заборгованості за кредитом в сумі 68272,60 доларів США, що в еквіваленті становить 640939 грн. 34 коп. Судом не враховано, що відповідачами за період з 07.03.2014 року по 11.08.2014 року частково сплачено заборгованість в сумі 158 доларів США (1921 грн. 81 коп.) та пеню 60 грн. 51 коп., що підтверджується квитанціями.

Суд необґрунтовано стягнув з відповідачів пеню в розмірі 3367,33 доларів США. Пеня позивачем нарахована за порушення строків сплати ануїтетних платежів за період з 09.06.2008 року по 07.03.2014 року. Однак, насправді, позивачем надано розрахунок пені не від суми ануїтетного платежу, а від суми повної заборгованості, що не передбачено умовами кредитного договору. Крім того, суд не застосував до нарахованої пені позовної давності в один рік, передбаченої ст.267 ЦК України.

Також, суд з порушенням норм процесуального права постановив ухвалу про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення від 11.08.2014 року. 09 жовтня 2014 року нею було подано клопотання про перенесення розгляду заяви про перегляд заочного рішення через поважні причини (хвороба), однак суд цього не врахував та постановив оскаржувану ухвалу у її відсутності, чим порушив її права та інтереси.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає цим вимогам процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "Надра" про стягнення заборгованості за кредитним договором №1254/2008 від 09.06.2008 року, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі належним чином не виконували взяті на себе зобов'язання, згідно умов кредитного договору та договорів поруки, у зв'язку із чим виникла значна заборгованість перед кредитором, яка станом на 07.03.2014 року склала 68272,60 доларів США.

Як встановив суд першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.06.2008 року між ВАТ КБ "Надра", законним правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра", та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1254/2008. Згідно умов даного договору банк надав позичальнику кредит в сумі 38000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99% річних, з кінцевим терміном повернення до 09.06.2017 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання ОСОБА_2, між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено аналогічні договори поруки від 09.06.2008 року, згідно яких останні поручилися перед банком за належне виконання позичальником умов кредитного договору.

Однак, ОСОБА_2 належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання по виконанню умов кредитного договору №1254/2008, а саме порушувала графік погашення кредиту, що призвело до утворення заборгованості, яка складається з заборгованості по тілу кредиту (37014,77 доларів США), відсоткам за користування кредитними коштами (24090,30 доларів США), пені (3367,53 доларів США) та штрафу, передбаченого умовами договору (3800 доларів США), а всього 68272 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ на дату розрахунку становить 640939 грн. 34 коп.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи із положень ст.ст.526, 626-631 ЦК України, укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Згідно ст. 610-611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Сторони, згідно даних умов, уклали договір №1254/2008 про надання кредиту у іноземній валюті, в якому чітко передбачили умови кредитування, а саме відсоткову ставку за користування кредитними коштами, строки кредитування, відповідальність сторін, як то нарахування та стягнення пені і штрафів за неналежне виконання умов договору, тощо. Так, згідно з пп. 5.1.-5.2. кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником вимог договору. Відповідно до п.4.3.2.-4.3.3. кредитного договору позичальник зобов'язаний суворо дотримуватися положень цього договору. Сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених у п.3.3.1, 3.3.3. цього договору. У випадку порушення виконання зобов'язань, сплатити банку штрафні санкції, визначені у п.п. 5.1.-5.2. цього договору. Згідно п.5.2. у разі порушення позичальником вимог договору, останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту за кожен випадок.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

Таким чином, чинне законодавство не встановлює обмежень щодо одночасного застосування пені і штрафу у випадку порушення виконання зобов'язання і таке застосування не суперечить законодавству України та узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з боржника, який порушив кредитне зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, про те, що з відповідачів у солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі, який зазначив позивач у своєму розрахунку, оскільки це відповідає вимогам закону та умовам договору.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано не врахував доводи позивача ОСОБА_2 з приводу того, що невиконання умов договору виникло через незалежні від неї обставини через погіршення її матеріального стану та суспільно-економічною ситуацією в країні.

Сторони були вільними в укладенні кредитного договору і мали можливість погодити його умови, ознайомитись з його змістом, а позичальник мала право відмовитись від його підписання або обрати іншу фінансову установу. Саме ОСОБА_2, як позичальник, та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, як поручителі, мали врахувати всі ризики пов'язані з отриманням кредитних коштів у такому розмірі та свої можливості щодо виконання зобов'язань, які в них виникли за умовами договорів.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта з приводу того, що судом не враховано, що відповідачами за період з 07.03.2014 року по 11.08.2014 року частково сплачено заборгованість в сумі 158 доларів США (1921 грн. 81 коп.) та пеню 60 грн. 51 коп., оскільки стягнення заборгованості здійснювалось судом станом на 07.03.2014 року, а вищенаведені проплати були здійсненні пізніше - 31.07.2014 року і 29.08.2014 року (а.с.142). Таким чином, суд не мав їх враховувати, а крім того їх розмір є незначним по відношенню до загальної суми заборгованості.

Також голослівними є доводи апелянта з приводу того, що судом мала бути застосована до нарахованої пені позовна давність в один рік, згідно ст.267 ЦК України.

Відповідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним судового рішення. Однак, в матеріалах справи відсутня зазначена заява чи клопотання, як зі сторони позичальника так і зі сторони поручителів, а тому суд обґрунтовано стягнув пеню за весь час, тобто станом на 07.03.2014 року.

Як вбачається з умов кредитного договору, кінцевим терміном повернення кредиту встановлена дата - 09.06.2017 року, а тому позичальник має право нараховувати пеню не за один рік, а протягом всього часу дії кредитного договору.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014 року, яка згідно ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Колегія суддів не вбачає і порушень норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, зокрема при постановленні ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення від 11.08.2014 року.

Сторони належним чином повідомлялись про місце та час судових засідань у справі.

Згідно ч.1 ст.231 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Апелянт не заперечує, що вона була повідомлена належним чином про судове засідання 10.10.2014 року, однак не змогла з'явитись через хворобу. Суд, згідно ч.1 ст.231 ЦПК України, мав право розглянути заяви відповідачів про перегляд заочного рішення, без участі сторін та скористався таким правом. При цьому, поважність причин неявки у судове засідання у цьому випадку не має значення, а крім того відкладення судового засідання призвело би до затягування розгляду справи, що являється недоцільним зважаючи на її обставини.

Відповідно до ч.4 ст.231 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Отже, ухвала про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку і вона не може бути переглянута судом апеляційної інстанції, оскільки в такому випадку перегляду підлягає саме заочне рішення суду.

В той же час, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів судових витрат у солідарному порядку.

Чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено можливості стягнення судових витрат у солідарному порядку, оскільки це являється категорією матеріального права та не застосовується стосовно судових витрат. Таким чином, стягнення судових витрат здійснюється пропорційно, у грошовій сумі в залежності від розміру задоволених позовних вимог. А тому, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідачів по 1147 грн. витрат по оплаті судового збору.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 11 серпня 2014 року в частині стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "Надра" 3441 гривні витрат по оплаті судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "Надра" по 1147 гривень з кожного витрат по оплаті судового збору.

У решті заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 11 серпня 2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий А.І. Шишко

Судді: Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк