АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді Слободянюк С.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Корчевного Г.В.,

при секретарі - Кутц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра про визнання договору недійним,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (далі БАНК) і просила суд визнати недійним кредитний договір «Автопакет» № 114/П/43/2007-840 від 09 серпня 2007 року, який на, її думку, суперечить Закону України «Про захист прав споживачів»; зобов*язати відповідача: надати інформацію про всі здійсненні платежі; прийняти суму кредиту 15 675,45 доларів США у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на час набрання рішення законної сили; повернути всі платежі - комісії, штрафні санкції та інші.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2014 року у позові відмовлено.

На рішення суду першої станції позивачкою ОСОБА_2 (зміна прізвища у зв*язку з реєстрацією шлюбу (а.с.29) подано апеляційну скаргу, в яких з посиланням на порушення судом норм матеріального права просять скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт посилається я на те, що при укладанні спірного договору, відповідачем у письмовій формі не надано інформації про умови надання кредиту; не надано інформації щодо можливого подорожчання кредиту через зміну курсу долара до гривні; умови щодо кострового повернення кредиту тягне за собою дисбаланс договірних прав та обов*язків.

Відповідно до положення ч.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Представник позивачки ОСОБА_4.(довіреність від 23 вересня 20-14 року а.с.28) належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове зворотне відправлення від 30 березня 2015 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що 09 серпня 2007 року між ВАТ Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра», далі БАНК ) і ОСОБА_2 (позичальник), ОСОБА_5 (поручитель) та ОСОБА_6 (поручитель) укладено Договір «Автопакет» № 114/П/43/2007-840, згідно з умовами якого, БАНК надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 15 675,45 доларів США зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 14,40% річних строком до 08 серпня 2014 року (а.с.9-15).

Позичальник ОСОБА_2 у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_2», що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 22 червня 2013 року серії НОМЕР_1 (а.с.29).

Згідно п.1.1.2. Договору, ціль кредитування визначено на придбання автотранспортного засобу та сплата витрат, пов'язаних з державною реєстрацією Автотранспортного засобу в МРЕВ при УДАІ УМВС України (якщо Позичальник сплачує за Автотранспортний засіб в тому числі і власні кошти та розмір внеску становить не менше, ніж 10% від ціни Автотранспортного засобу).

Відсотки за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість днів у періоді (28-2930-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (п.1.1.3.1.).

Пунктами 2.2.1., 2.2.3. Договору встановлено, що Позичальник повертає 301 доларів США та сплачує банку передбачені п.1.1.3.1. цього Договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок № 1666 щомісячно до 18 числа поточного місяця, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу.

Пунктом 2.2.3. передбачено Графік платежів за програмою «Автопакет», а саме: з 09 серпня 2007 року -20 серпня 2008 року - 391,20 дол. США, з 21 серпня 2008 року -20 серпня 2009 року - 374,66 дол. США, з 21 серпня 2009 року - 20 серпня 2010 року - 367,24 дол. США, з 21 серпня 2010 року -20 серпня 2011 року - 360,56 дол. США, з 21 серпня 2011 року - 20 серпня 2012 року - 354,56 дол. США, з 21 серпня 2012 року - 20 серпня 2013 року - 349,15 дол. США, з 21 серпня 2013 року -08серпня 2014 року - 344,27 дол. США

Позивачка зазначила, що надання кредиту в сумі 15 675,45 доларів США здійснювалось шляхом перерахування на банківські реквізити автосалону в гривневому еквіваленті, розрахованому виходячи з курсу Національного банку України.

Відповідно до положення ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, стосовно визнання кредитного договору недійсним, Позивач посилається на те, що в порушення в порушення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Відповідач не надав позивачці інформацію про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, а в порушення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови, якими передбачено право на внесення змін до Договору та право на підвищення відсоткової ставки лише з боку Банку, та в односторонньому порядку визначення страховика, є дискримінаційним по відношенню до позивачки як до споживача, а вказані умови договору - несправедливими.

Судом встановлено, що спірним договором визначено кредитні умови, зокрема, право банку на ініціювання зміни (збільшення) відсоткової ставки за користування кредитом тільки за певних умов, право Позичальника обрати страхову компанію, в якій необхідно застрахувати предмет застави за договором з переліку акредитованих банком страховиків, та внесення змін та доповнень до вказаного договору лише шляхом укладання додаткових угод за підписом обох сторін договору.

Разом з тим, ОСОБА_2 самостійно звернулась до ПАТ «КБ «Надра» для оформлення кредиту в іноземній валюті, що підтверджується анкетою-заявою на отримання кредиту на купівлю автомобіля за програмою «Автопакет» від 19 червня 2007 року (а.с.31-32).

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою для недійсності право чину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст право чину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що п.1.2.3.1. договору передбачено відсотки за користування коштами кредитної лінії у розмірі 1,69 відсотків на місяць, які стягуються на користь БАНКу як за дії, які банк здійснює на власну користь в супереч п.3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, є необґрунтованими.

Відповідно до вказаного пункту Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору,облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо.

Суд першої інстанції правильно зазначав, що вказаним пунктом договору не передбачено стягнення з ОСОБА_2, як зі споживача послуг, платежів, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Вказаним вище пунктом спірного договору встановлено відсотки за користування коштами в рамках ліміту Кредитної лінії.

Пунктом 1.1.3.1 встановлено відсотки за користування кредитом у розмірі 14,40 % річних.

Ціль надання (п.1.2.2) кредитної лінії - для витрат страхувальника (позичальника) на страхові платежі згідно договору страхування предмету кредитування, яким є автотранспортний засіб.

Доводи апеляційної скарги стосовно не надання інформації про сукупну вартість кредиту, спростовуються змістом спірного кредитного договору, який підписано позичальником без зауважень та заперечень. Зокрема, п. 2.2.3. договору встановлено графік повернення кредиту, який містить детальний розпис сум повернення кредитних коштів.

Доводи апелянта про ненадання інформації щодо можливого значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США не можуть слугувати підставою для визнання недійсним спірного договору, оскільки коливання курсу іноземних валют в Україні є загальновідомим фактом.

Крім того, питання стабільності таких курсів законодавчо не врегульовано, а фактична зміна курсу долара США по відношенню до національної грошової одиниці України є валютним ризиком, який у даному випадку несуть обидві сторони договору, у тому числі і позивач.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин»№ 5 від 30.03.2012р. визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Оспорюваний позивачем кредитний договір не містить умов, які б визначали його несправедливим та незрозумілим в розумінні норм вказаного Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Доводи апеляційних скарг правильність висновку суду не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, залишення без змін оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307,308, 313 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з момент проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: