Справа № 729/815/15-ц Провадження № 22-ц/795/1997/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Демченко Л. М. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Бечка Є.М., Горобець Т.В.
при секретарі:Мартиновій А.В.
за участю:представника позивача ОСОБА_5, представника відповідача Рибки В.В., представника відповідача і третьої особи Асташкіна В.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу Державного підприємства «Антонов» на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Державного підприємства «Антонов» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2015 року позовні ОСОБА_8 задоволені частково, позивача поновлено на роботі, на його користь стягнуто з відповідача 13 676 грн. 52 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу і 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. На думку відповідача, рішення суду не ґрунтується на законі, ухвалене без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. Відповідач вважає, що в основу рішення суду першої інстанції покладене помилкове тлумачення п.8 ст. 40 КЗпП України та ст. 21 КУпАП, а доводи відповідача про права трудового колективу з посиланням на ст. 9 Закону «Про трудові колективи і підвищення їх ролі в управлінні підприємствами, установами, організаціями», детально викладені у запереченнях на позов, безпідставно залишені поза увагою суду. Крім того, відповідач стверджує, що участь позивача у розкраданні державного майна не викликає сумнівів і тому уповноважений орган трудового колективу (профспілковий комітет) висунув вимогу до керівництва заводу про звільнення працівників, причетних до розкрадання державного майна. На думку відповідача, суд не врахував при ухваленні рішення тієї обставини, що Державне підприємство «Антонов», відповідно актів Кабінету Міністрів України, включене до переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, а тому будь-які дії з послаблення його господарського або фінансового стану слід розглядати як дії, направлені на підрив обороноздатності України.

У судовому засіданні представники відповідача і третьої особи підтримали апеляційну скаргу. Представник позивача скаргу не визнав.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення працівника з роботи відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, а саме п.8 ст. 40 КЗпП України. Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

По справі встановлено, що підставою для звільнення позивача з роботи за п. 8 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу № 301 від 26 червня 2015 року, стала крадіжка матеріальних цінностей з цеху № 27, яка мала місце 03 червня 2015 року (а.с. 52). Пунктом 8 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку вчинення за місцем роботи розкрадання ( в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу. Оскільки вирок суду, яким була б встановлена вина позивача у вчиненні розкрадання майна власника, відсутній, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про порушення відповідачем трудового законодавства при звільненні працівника з роботи. Відповідно, на законних підставах судом задоволено вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди. Остання вимога позивача задоволена судом частково з врахуванням факту порушення відповідачем законних прав працівника та засад розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо помилкового тлумачення судом п.8 ст. 40 КЗпП України не ґрунтуються на вимогах закону і не відповідають матеріалам справи. Так, вказаною нормою закону встановлено, що підставою для розірвання трудового договору може бути вчинення за місцем роботи розкрадання майна власника, встановлене вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу. Наявність постанови органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу можуть бути підставами для звільнення працівника лише у разі дрібного розкрадання майна власника. З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що за фактом події 03 червня 2015 року порушене кримінальне провадження (а.с. 46). Отже, звільнення за розкрадання майна у даному випадку можливе лише за наявності вироку суду, який набрав законної сили.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування до позивача заходів громадського впливу, передбачених ст. 9 Закону СРСР «Про трудові колективи і підвищення їх ролі в управлінні підприємствами, установами, організаціями» не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги. Як вже зазначалось вище, за наявності кримінального провадження за фактом крадіжки звільнення можливе лише у випадку встановлення розкрадання вироком суду, оскільки розкрадання у даному випадку не є дрібним. Крім того, названий Закон, який відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» може застосовуватись з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України, визначає у статті 9 права трудового колективу у забезпеченні трудової дисципліни. Повноваження трудових колективів, відповідно до частини першої статті 19 цього Закону здійснюються безпосередньо загальними зборами (конференціями) трудових колективів. Положення частин другої статті 19 щодо здійснення повноважень трудових колективів у період між зборами спільно адміністрацією і виборними органами, у тому числі і профспілкових організацій, застосовуватись не можуть, оскільки вони суперечать статтям 1-3 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Трудове законодавство не містить винятків щодо порядку звільнення працівників підприємств оборонно-промислового комплексу, а тому доводи апеляційної скарга щодо неврахування судом належності відповідача до підприємств оборонно-промислового комплексу також не є підставо для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Антонов» відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: