Головуючий у 1 інстанції Пустовойт Т.В.
Категорія 55 Доповідач Зайцева С.А. УХВАЛА
„15 " січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі
головуючого судді: Зайцевої С.А.
суддів: Ігнатоля Т.Г.,Попової С.А.
при секретарі: Одінцові Е.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати ,
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 14 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог ,стягнути суму індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв*язку із порушенням строків її виплати за період з 01 серпня 2006 року по 01 березня 2014 року .

Позивач у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача Новгородська В.В., що діє на підставі довіреності , в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим,ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

На думку апеляційного суду оскаржуване судове рішення відповідає вимогам процесуального і матеріального закону ,тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення ,суд першої інстанції всебічно ,повно і об*єктивно дослідив надані сторонами докази ,правильно встановив фактичні обставини справи та зробив правильні правові висновки про те , що вимоги позивача не доведені та не підлягають задоволенню.

У рішенні наведені відповідні мотиви ,з яких він його ухвалив. Ці мотиви не суперечать закону та не спростовуються доводами скарги.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 11.07.1996 року по 03.09.2014 року перебував у трудових відносинах з ПАТ "ММК ім. Ілліча" (а.с.4). За цей період йому нараховувалася та виплачувалася заробітна плата.

Під час роботи позивача на підприємстві з березня 2003 року по липень 2006 року при перевищенні порогу інфляції, який встановлюється в розмірі 101 відсоток, заробітна плата останнього не індексувалась. За вказаний період сума заборгованості індексації заробітної плати з компенсацією складає 1070,60 грн., що підтверджується довідкою підприємства. У лютому 2014 року вказана сума з відрахуванням з неї податків та обов*язкових платежів перерахована позивачу.

Зазначене свідчить про наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачу індексації заробітної плати з компенсацією за затримку у її виплаті за цей період.

Відмовляючи ОСОБА_1 у стягненні за період з 01 серпня 2006 року по 01 березня 2014 року індексації заробітної плати в розмірі 1808,23 грн., компенсації втрати частини заробітної плати у зв*язку із порушенням строків її виплати 527,78 грн. , суд першої інстанції виходив з того, що заробітна плата позивача була проіндексована відповідно до норм діючого законодавства, в тому числі випереджуючим методом, у зв'язку з цим відсутні підстави для стягнення та позивач не надав належних доказів на підтвердження доводів позовної заяви .

Висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів громадян» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції із статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

Структуру заробітної плати визначено ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість та за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України та змістом рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 1-18/2013.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживачів товарів та послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Так, згідно із ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 цього ж Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 3 Закону компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться.

Суд першої інстанції, з огляду на наявні у справі матеріали, зокрема розрахунок заборгованості, вважав доведеним факт порушення законодавства щодо позивача в частини невиплати індексації заробітної плати з компенсацією за затримку у її виплаті за період з березня 2003 року по липень 2006 року у розмірі 1070,60 грн.,яка у лютому 2014 року перерахована позивачу (а.с.76).

Інших доказів щодо наявності підстав для стягнення індексації заробітної плати з компенсацією за несвоєчасність цієї виплати з серпня 2006 року позивачем не надано.

В суді першої та апеляційної інстанції відповідачем надані розрахункові листи позивача, локальні акти підприємства щодо підвищення тарифних ставок і посадових окладів працівників комбінату, розміру мінімальної тарифної ставки по комбінату, збільшення доходів трудящих шляхом преміювання, зокрема за період, за який оскаржується судове рішення з серпня 2006 року по 01 березня 2014 року , з яких вбачається, що роботодавець підвищував заробітну плату працівників комбінату, до числа яких відноситься позивач ОСОБА_1 , що враховувалось як базові місяці (серпень 2006р.; серпень 2007р.; квітень, липень 2008р.; серпень, листопад 2010р.; липень 2011р.) в розрахунку суми індексації випереджаючим методом за вказаний у змісті апеляційної скарги період (а.с. 51-56,77-109,155-156,157-172).

При цьому, застосування випереджаючого методу підвищення заробітної плати, з урахуванням прогнозованого рівня інфляції, не порушувало права позивача.

Дослідивши надані матеріали, колегія суддів не може погодитись із твердженням позивача у скарзі, що після липня 2006 року його заробітна плата у взаємовідношенні до коливання індексу інфляції в державі не підвищувалась роботодавцем.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір і що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В суді позивач доведеність обґрунтованості вимог із застосуванням спеціальних пізнань в галузі бухгалтерії для учинення розрахунку індексації і компенсації шляхом клопотання про призначення відповідної експертизи не заявляв.

Втім, наданий суду апеляційної інстанції розрахунок ПАТ «ММК ім. Ілліча» за своїм розміром позивачем не спростований , через що відсутні підстави вважати такий розрахунок суперечливим вимогам вищенаведених правових норм.

Інших доказів, що підтвердили б суму, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з серпня 2006 року по 01 березня 2014 року , ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 10, 60 , 213-215 ЦПК України, ст. 233 КЗпП України, ст. 2 Закону України «Про оплату праці» ст. ст. 1, 10 Закону України «Про індексацію доходів громадян» та підстави для його скасування відсутні.

Усі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді ,на правильність висновків суду вони не впливають ,тому колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу слід відхилити як безпідставну , рішення суду як таке,що відповідає вимогам закону ,залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Судді: