Справа № 369/668/15-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/6058/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 24.12.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення відсотків за договором банківського вкладу і додатковою угодою, стягнення пені, відсотки річних, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 24 грудня 2013 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір № SAMDNWFD100, відповідно до умов якого вона відкрила депозитний рахунок та вклала грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США під 95 % річних та з нарахуванням надбавки до вкладу у розмірі 1 % з місячним періодичним нарахуванням та на строк у 366 днів. Вказує, що банк не здійснює виплат за її депозитним вкладом та припинив нарахування процентів по договору, а її банківський рахунок є заблокованим, через що вважає свої права порушеними, у звязку із чим , просила суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму вкладу за указаним договором разом із нарахованими відсотками, 3 % річних, пеню, а також зобовязати банк відновити доступ до її депозитного рахунку, не чинити дії щодо обмеження її у користуванні депозитними та картковими рахунками у ПАТ КБ «ПриватБанк» та щомісячно нараховувати відсотки за депозитом.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року позов задоволено частково, зобовязано ПАТ КБ «ПриватБанк» вчинити дії по виконанню зобовязань за договором депозитного вкладу, а саме відновити ОСОБА_3 доступ до її депозитного рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнуто з відповідача на її користь відсотки у валюті вкладу, надбавку 1 % річних, 3 % річних та пеню, всього 13 088, 65 дол. США, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що представництва ПАТ КБ «ПриватБанк» припинили свою діяльність на території АР Крим, через що виконання своїх зобовязань по нарахуванню відсотків за депозитом та сплаті надбавки є неможливим, а кошти по банківському вкладу ОСОБА_2 повинен виплатити АНО «Фонд захисту вкладників», оскільки останній замінив ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконанням ним договірних зобовязань на території Криму.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону рішення не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки банком були порушені умови депозитного договору, укладеного між ним та ОСОБА_2, то позовні вимоги у частині стягнення відсотків за депозитом, пені 3 % річних та відсотків відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір № SAMDNWFD100, відповідно до умов якого вона відкрила депозитний рахунок та вклала грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США під 95 % річних та з нарахуванням надбавки до вкладу у розмірі 1 % з місячним періодичним нарахуванням та на строк у 366 днів (а. с. 5-6), одночасно уклавши з нею додаткову угоду до вищевказаного кредитного договору, відповідно до умов п. 1.1. додаткової угоди до договору банк збільшив процентну ставку по вкладу на 1% річних.

Відповідно до умов п. 7 договору сторони погодили автоматичну пролонгацію дії договору на той самий строк без необхідності підписання додаткових документів.

Відповідно до умов п. 21 договору в разі порушення сторонами умов договору порушник несе відповідальність, передбачену діючим законодавством України.

З матеріалів справи також вбачається, що згідно платіжного доручення від 24 грудня 2013 року ОСОБА_2 внесла на свій депозитний рахунок кошти в розмірі 40 000 доларів США (а. с.7, 8).

Згідно наявних в матеріалах справи квитанцій по рахунку вбачається, що позивачка 15 січня 2014 року та 04 лютого 2014 року внесла на депозитний рахунок суму в розмірі 140 доларів США та 19,03 доларів США відповідно (а. с. 9, 10).

Згідно довідки від 03 листопада 2014 року № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_2 вважається особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України, і перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції).

У зв'язку із зміною місця проживання позивачка зверталась до банку з проханням перевести її картковий і депозитний рахунки за місцем проживання, однак відповіді на своє звернення вона не отримала.

У подальшому, позивачка неодноразово зверталася до представників банку з претензіями щодо здійснення нарахування їй відсотків за депозитом, однак отримувала відповіді про припинення діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Криму (а. с. 15), однак ОСОБА_2 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою ДМС України (а. с. 23).

Тобто, фактично, ПАТ КБ «Приватбанк» відмовив позивачці у нарахуванні та виплаті їй відсотків за договором від 24 грудня 2013 року.

За правилами ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вимоги ч. 2 ст. 1060 ЦК України встановлюють обов'язок банку незалежно від виду договору банківського вкладу видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Згідно з правилами ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, однак безпідставно стягнув з відповідача відсоткі за договором вкладу у розмірі 5890, 54 дол. США, оскільки позивачка, збільшивши позовні вимоги, просила стягнути саме 6252, 63 дол. США, чого місцевий суд не взяв до уваги.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно здійснив подвійне стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки законом не передбачено стягнення такої неустойки у даних правовідносинах, через що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, позовні вимоги у частині стягнення 3 % річних у зв'язку із порушенням банком умов депозитного договору у розмірі 135, 66 дол. США та 1 % річних у розмірі 579, 34 дол. США є такими, що ґрунтуються на вимогах закону та умовах договору.

Отже, колегія суддів дійшла до висновку про те, що стягненню з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 підлягає загальна сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 7000, 55 дол. США, (відсотки за депозитом у розмірі 6252, 63 дол. США, 3 % річних у розмірі 135, 66 дол. США та надбавка 1 % річних у розмірі 612, 26 дол. США). У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» вчинити дії по виконанню зобовязань за договором № SAMDNWFD100 і додатковою угодою від 24 грудня 2013 року, які укладені між банком та ОСОБА_2, а саме відновити ОСОБА_2 доступ до депозитного рахунку № 0811 у системі Приват24, відділеннях і терміналах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 відсотки за депозитом у розмірі 6252, 63 дол. США, 3 % річних у розмірі 135, 66 дол. США, надбавку 1 % річних у розмірі 612, 26 дол. США, всього 7000 (сім тисяч) доларів 55 центів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 17 вересня 2015 року 152 752 (ста пятдесяти двом тисячам семистам пятдесяти двом) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: