УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом, мотивуючи його тим, що 19 жовтня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір «Автопакет» № 260/П/19/2007-840.

Згідно з п. 1.1 договору «Автопакет» позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 35170,00 дол. США на придбання автотранспортного засобу.

Пунктом 1.1.3.1 договору «Автопакет» передбачено, що відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,5 відсотків річних.

Відповідно до п. l.1.4 договору кінцевий термін повернення кредиту 17 жовтня 2014 року.

Відповідач зобов'язався щомісячно до 18 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 655,00 доларів США (п. п. 2.2.1, 2.2.2, та 2.2.3).

Згідно з п. 3.1.1. договору «Автопакет» для забезпечення належного виконання зобов'язань, що випливають з умов договору відповідач передав у заставу придбаний автотранспортний засіб - автомобіль.

16 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем укладена додаткова угода 1 до кредитного договору від 19 жовтня 2007 року № 260/П/19/2007-840, у якій викладений кредитний договір у новій редакції.

31 серпня 2010 року між позивачем та відповідачем укладена додаткова угода 2 до кредитного договору від 19 жовтня 2007 року № 260/П/19/2007-840, у якій викладений кредитний договір у новій редакції.

Згідно з п. 1.1 додаткової угоди 2 щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 655,00 дол. США.

Відповідно до п. 1.1.1 додаткової угоди 2 відповідач сплачує необхідний платіж у повному обсязі згідно додатку (графіку) до цієї угоди до кінцевого терміну повернення кредиту. При цьому відповідачу надається відстрочення по сплаті кредиту протягом 6 місяців з вересня 2010 року по лютий 2011 року. Починаючи з лютого 2011 року відповідач сплачує суму в розмірі відстрочених протягом зазначеного в абз. 1 п. 1.1.1 періоду платежів та комісію за консультації по кредитних операціях у розмірах 0,75 згідно з додатком (графіком) до додаткової угоди 2.

Відповідач взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 22 травня 2012 року становить 45 916,26 дол. США.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2014 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь позивача суму заборгованості станом на 05 лютого 2014 року у розмірі 34 170,85 дол. США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2014 року скасовано у частині задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» про стягнення суми заборгованості станом на 05 лютого 2014 року у розмірі 34 170,85 дол. США, ухвалено у цій частині нове рішення. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь позивача суму заборгованості станом на 05 лютого 2014 року у розмірі 36 547,31 дол. США. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2014 року у частині, яка не скасована апеляційним судом та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до наданих банком розрахунків залишок непогашеного кредиту становить 24 351,87 дол. США як станом на 22 травня 2012 року, так і станом на 05 лютого 2014 року, і зазначений розмір основної заборгованості підтверджуються висновком судово-економічної експертизи від 12 грудня 2013 року, проведеної експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Пилипенко В.В.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку станом на 05 лютого 2014 року, в ньому зазначені усі платежі відповідача по кредиту, загальна сума сплаченого кредиту становить 10 818,13 дол. США, тому заборгованість складає: 24 351,87 дол. США.

Відповідно до вказаного розрахунку останній платіж, частина суми з якого була зарахована на погашення кредиту, було здійснено відповідачем 11 грудня 2009 року.

Додатковою угодою 2 укладеною між сторонами 31 серпня 2010 року був викладений кредитний договір «Автопакет» у новій редакції та затверджений графік погашення кредиту.

Як убачається із зазначеного графіку від 31 серпня 2010 року, погодженого та підписаного позичальником, сума необхідних платежів по кредиту становить залишок кредиту в розмірі 24 351,87 дол. США.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що підписавши зазначену додаткову угоду 2 від 31 серпня 2010 року та графік до неї відповідач погодився із розміром залишку кредиту.

Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 22 травня 2012 року, загальна сума нарахованих процентів за період з 19 жовтня 2007 року по 21 травня 2012 року становить 15 164,59 дол. США, з них позичальником сплачено 9 794,17 доларів США, тому заборгованість становить 5 370,42 доларів США.

З розрахунку станом на 05 лютого 2014 року вбачається, що 05 грудня 2013 року позичальником був внесений платіж, який банком зараховано на погашення відсотків на суму 1 217,59 дол. США; за період з 22 травня 2012 року по 04 лютого 2014 року позичальнику за користування кредитом було нараховані проценти в сумі 5 276,42 дол. США.

Таким чином, залишок несплачених процентів складає 9 429,25 дол. США.

В уточненій позовній заяві представник банку просив стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення на загальну суму 5 716,4 дол. США. Проте розрахунку зазначеної суми пені представником банку не надано, а тому за відсутності доказів нарахування зазначеної суми неустойки підстави для її стягнення відсутні. Тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про можливість стягнення пені у розмірі 1 548,6 дол. США, яка була визначена розрахунком заборгованості станом на 22 травня 2012 року.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2014 року у частині, яка не скасована апеляційним судом та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня