Справа № 603/556/15-ц
Провадження №2/603/210/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Галіяна І. М.

за участі секретаря Смолінчук М.М.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом органу опіки і піклування Монастириської районної державної адміністрації

до ОСОБА_1

про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2;

відповідача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_3;

прокурора Ковальчин М.М

в с т а н о в и в :

Позивач орган опіки і піклування Монастириської районної державної адміністрації (далі позивач) звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просить позбавити її батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На обґрунтування позову посилається на те, що Служба у справах дітей Деснянської у м. Києві державної адміністрації звернулася із письмовим проханням про порушення в судовому порядку справи про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітніх дітей, оскільки відповідач не виконує батьківських обов'язків, не бажає забрати дітей із Київського міського будинку дитини «Берізка», ухиляється від виховання та навчання дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться їх життям та здоровям, не утримує їх матеріально.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позов підтримала з підстав зазначених у ньому.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні категорично заперечили проти задоволення позову та просили відмовити в його задоволенні.

Прокурор Ковальчин М.М. просила відмовити у задоволенні позову з підстав його недоведеності.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив такі обставини.

Відповідач ОСОБА_1 є мамою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судом також встановлено, що відповідач зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_8, однак із 2007 року, через скрутне матеріальне становище сімї, змушена була переїхати у м. Київ оскільки там працювала. Натомість завжди навідувалася до дітей приймала участь у їхньому вихованні та матеріальному утриманні.

Як слідує з пояснень відповідача ОСОБА_1, у м. Києві вона тривалий час проживає однією сімєю без реєстрації шлюбних відносин із громадянином ОСОБА_12. У них із цим громадянином народилося троє дітей зокрема, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 17-19).

Також як встановлено в судовому засіданні відповідач із дітьми та громадянином ОСОБА_12 наймали у м. Києві квартиру, однак в травні 2014 року після збільшення власником квартири орендної плати змушені були виселитися із квартири й шукати інше доступне для проживання житло. На час пошуку житла, тимчасово з дозволу адміністрації Торгівельного центру «Маяк», у якому працює співжитель ОСОБА_12, проживали разом із малолітніми дітьми (ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_6С.) в кімнаті для персоналу, цього торгівельного закладу.

Зазначені обставини не заперечувалися представником позивача ОСОБА_2, а відтак суд в силу ч. 1 ст, 61 ЦПК України вважає їх такими, що не підлягають доказуванню.

Окрім цього як вбачається з актів органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоровя про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 12 вересня 2014 року (а.с. 31-33) оперуповноважений ВКМСД РУ лейтенант міліції ОСОБА_13 в присутності головного спеціаліста служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, за участі понятих виявили охайно одягнених трьох дітей по вул.. Попудренка, 90/2 без нагляду батьків. Як зазначено у цих актах, особи дітей встановити не виявилося можливим, а тому діти були передані до Київського міського будинку дитини «Берізка».

Між тим, як пояснила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1, дійсно 12 вересня 2014 року вона з дітьми прогулювалась вулицею поблизу Торгівельного центру «Маяк», що знаходиться за адресою м. Київ вул.. Попудренка, 90/2 і до неї підійшов працівник служби у справах дітей та повідомив: «Враховуючи те що у них із її співмешканцем ОСОБА_12В немає у Києві місця проживання й діти живуть у приміщенні торгівельного центру він з ціллю захисту інтересів дітей, змушений тимчасово відібрати дітей й передати їх у дитячий будинок».

Також, зі слів відповідача, цей працівник повідомив, що коли вона буде перешкоджати йому у цьому в неї виникнуть проблеми. На її вмовляння залишити дітей, працівник служби не реагував, а лише сказав: «Дітей вона зможе побачити в Київському міському будинку дитини «Берізка», що знаходиться за адресою вул.. Маршала Жукова, 4». Після чого діти були відібрані.

Також у суді встановлено, що згідно Розпоряджень Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 02 жовтня 2014 року №№ 553, 554, 555 вирішено влаштувати дітей відповідача, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 до державного закладу охорони здоровя на повне державне утримання.

Як убачається із листа головного лікаря Київського міського будинку дитину «Берізка» адресованого до начальника служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, відповідач по справі ОСОБА_1 постійно відвідує дітей, однак відвідування не тривалі за часом і більше схожі на формальні. Незважаючи на часті відвідування не спостерігається бажання матері забрати дітей до дому. На неодноразові бесіди з відповідачем, щодо подальшого перебування дітей в закладі, остання щоразу зобовязувалася забрати дітей із дитячого будинку, натомість цього не зробила. З огляду на такі обставини та враховуючи, що малолітній ОСОБА_4 14 березня 2015 року виповнилося шість років і термін перебування дитини у закладі сплив, головний лікар просив начальника служби у справах дітей терміново вирішити питання перебування дітей відповідача у будинку дитини.

Як установлено в суді, на підставі зазначеного листа 01 липня 2015 року Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, без запрошення відповідача ОСОБА_1 на засідання, прийняла рішення (висновок) про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно її малолітніх дітей, оскільки остання не виконує батьківських обов'язків, не бажає забрати дітей із Київського міського будинку дитини «Берізка», ухиляється від виховання та навчання дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться їх життям та здоровям, не утримує їх матеріально.

Як встановлено із показів свідка ОСОБА_14, яка працює в Київському міському будинку дитини «Берізка» на посаді вихователя, ОСОБА_1, за період перебування її дітей у будинку дитини, часто до них навідується (подекуди кілька разів на день), приносить їм різноманітні гостинці, між матірю та дітьми дуже теплі стосунки, коли мати покидає дітей, останні часто плачуть, оскільки болісно реагують на розлучення з матірю. Також свідок зазначила, що мати завжди відвідує урочисті заходи, що організовуються в будинку дитини в яких приймають участь її діти.

Аналогічні за змістом надала покази в судовому засіданні вихователь будинку дитини свідок ОСОБА_15. Окрім цього цей свідок зазначила, що відповідач любляча мати та їй притаманна врівноваженість, скромність та стриманість.

Свідок ОСОБА_16, який є сином відповідача, суду повідомив, що мати належно утримує (утримувала) та виховує (виховувала) як його особисто, так і інших його братів та сестер. Жодних претензій до матері з приводу виконання нею своїх батьківських обовязків у нього немає. Також свідок зазначив, враховуючи те що матеріальне становище сім'ї було важким, мати вимушена була поїхати у м. Київ з метою пошуку роботи та матеріального підтримання сімї.

Свідок ОСОБА_17, яка є матірю відповідача, суду зазначила, що відповідач є багатодітною мамою (має семеро дітей) і незважаючи на важке матеріальне становище їх сімї, відповідач спромоглася створити належні умови проживання та навчання своїм дітям. Діти, які залишилися проживати в селі Горішня Слобідка належно забезпечені житлом і всім необхідним для проживання і навчання. Незважаючи на те, що дочка працює та живе у м. Києві вона завжди цікавиться долею своїх дітей, допомагає їм матеріально та часто приїздить до дому.

Отже, як установлено в суді із показів свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 та вбачається з даних копії книги обліку відвідувань дітей, що перебувають у дитячому будинку (а.с. 50-79), відповідач ОСОБА_1 часто відвідує своїх дітей, приймає участь в урочистих заходах, що організовуються в будинку дитини в яких беруть участь діти, приносить дітям різноманітні гостинці. Також, як охарактеризували відповідача свідки: «відповідач ОСОБА_1 є люблячою мамою їй притаманна врівноваженість, скромність та стриманість». Також свідки повідомили, що між матірю та дітьми теплі стосунки, і коли мати залишає дітей останні плачуть, оскільки не бажають з нею розлучатися.

Окрім цього із матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідач несла матеріальні витрати на лікарські засоби, які використовувалися при лікуванні дітей у будинку дитини, в період коли діти хворіли. Також у матеріалах справи є бланк замовлення на купівлю оправи та лінз на суму 1500 грн. для малолітньої ОСОБА_4 (а.с. 83 в.т.ч. на звороті).

Судом перевірено твердження представника позивача про небажання відповідача забрати із будинку дитини малолітніх дітей та встановлено, що воно є безпідставним, оскільки відповідачу дітей не повертають у звязку з відсутність нового акта про обстеження житлових умов по місцю реєстрації відповідача складеного службою у справах дітей Монастириської районної державної адміністрації.

Судом встановлено, що лише 06 серпня 2015 року після подання позивачем позову до суду, працівники служби у справах дітей Монастириської районної державної адміністрації обстежили житлові умови по місцю реєстрації відповідача ОСОБА_1 в селі Горішня Слобідка.

Між тим, як встановлено за наслідками обстеження житлових умов відповідача, у будинку достатньо меблів є телевізор, холодильник, мікрохвильова піч, газова плита, електричний чайник, ноутбук. У кімнаті хороший ремонт, вставлені пластикові вікна. Окрім цього, для дітей є окремі спальні місця, стіл для навчання, є місце для дитячих ігор. Також встановлено, що дитячий одяг чистий та охайний, акуратно складений у шафі, є взуття відповідно до сезону. У будинку прибрано, постільна білизна чиста, є засоби особистої гігієни. Існує достатня кількість продуктів харчування.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Підставами позбавлення батьківських прав матір'ю або батьком, відповідно до ст. 164 СК України, можуть бути, якщо вони: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов'язків.

Згідно ст.ст. 151, 152 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини й таке право дитини забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, також, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини", держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно з положеннями ст. 171 СК України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

З огляду на зазначені правові положення суд поцікавився думкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до пояснень наданих у судовому засіданні малолітня ОСОБА_4 пояснила, що дуже любить свою маму й прагне надалі з нею проживати разом і чикає щоб мати її скоріше забрала з дитячого будинку. Також малолітня повідомила, що відповідач завжди до неї навідується та приносить їй різноманітні гостинці.

Як слідує з приписів вищевказаних нормативно-правових актів та правових позицій Верховного Суду України, для позбавлення батьківських прав не достатньо впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню дітей. Належить також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що особа вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати батьківські обов'язки.

Натомість, в судовому засіданні представник позивача не довів того, що до відповідача застосовувалися превентивні заходи впливу з приводу неналежного виконання нею своїх батьківських обовязків.

Посилання позивача на те, що відповідач не бажає забрати дітей із будинку дитини, оскільки не спроможна самостійно їх виховувати, суд до уваги не бере, оскільки як встановлено в суді та неспростовано представником позивача, відповідач бажала повернути дітей, однак через неподання оновленого акту обстеження житлових умов за місцем її реєстрації, їй у цьому було відмовлено.

Окрім цього, суд критично оцінює доводи позивача з приводи неможливості відповідачем самостійно виховувати своїх дітей, оскільки відповідач у своїх поясненнях наданих як у суді так і в Службі у справах дітей (а.с. 21) зазначала, що діти після повернення їх із будинку дитини проживатимуть разом із нею у селі Горішня Слобідка Монастириського району Тернопільської області.

А як було встановлено в суді, в будинку де має намір проживати відповідач із своїми дітьми, створені належні умови для проживання, виховання й навчання дітей, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 06 серпня 2015 року (а.с. 82).

Крім цього, як було встановлено в судовому засіданні, поміщення дітей у дитячий будинок було викликане не ухиленням відповідача виконувати батьківські обовязки, а відсутністю у неї житла у місті Києві. Також судом встановлено, що відповідач часто спілкується з дітьми, матеріально їх утримувала до поміщення дітей в будинок дитина, надалі несе матеріальні витрати на дітей, оскільки купує їм різноманітні гостинці та необхідні лікарські засоби.

Також встановлено, що малолітня ОСОБА_4 прагне надалі проживати із відповідачем.

Положення ч. 6 ст.19 СК України, надають суду можливість не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З огляду на зазначене, суд вважає що висновок органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації не об'єктивний, оскільки обставини, якими обґрунтовувалася необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Також суд приходить до переконання, що позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав суперечитиме інтересам її малолітніх дітей.

Окрім цього, судом не здобуто доказів того, що відповідач негативно характеризується, жорстоко поводиться з дітьми, зловживає алкоголем, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання дітей.

Отже суд зясувавши всі обставини справи приходить до висновку про недоведеність позову.

Разом з тим суд вважає, що працівники Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації обґрунтовано звернули увагу на відповідача ОСОБА_1, оскільки тривале проживання (протягом трьох місяців) відповідача разом з дітьми у службовому приміщенні Торгівельного центру «Маяк» у якому відсутні жодні побутові зручності для малолітніх дітей, призвели до негативних наслідків, у дітей було виявлено педикульоз (а.с 31-33). Зазначені обставини могли свідчити про ознаки халатного ставлення до правил гігієни дітей та підтримання в чистоті предметів побуту по місцю тимчасового проживання відповідача.

За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити в позові про позбавлення відповідача батьківських прав щодо її малолітніх дітей, однак вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покладає на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -,

у х в а л и в :

1.У позові органу опіки і піклування Монастириської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовити.

2.Попередити ОСОБА_1 про необхідність зміни ставлення до виховання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

3.Покласти на орган опіки і піклування Монастириської районної державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обовязків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_18