АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/6013/15-ц Головуючий 1 інст. Ульніч І.В.
Провадження № 22-ц/790/7361/15 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2015 року у справі за позовом приватного підприємства «Т.С.О.» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

14.07.2015 року позивач ПП «Т.С.О.» звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача суму у рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 67 526 грн. 28 коп. та судові витрати.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2015 року відкрито провадження у справі.

11.09.2015 року представник позивача в особі директора ПП «Т.С.О.» ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , в межах заявлених позовних вимог, а саме на суму 67526,28 грн., обґрунтовуючи заяву тим, що оскільки сума позову велика, то є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2015 року, вищевказану заяву задоволено. З метою забезпечення позову, до вирішення спору по суті, та набранням рішенням законної сили, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, 23 жовтня 21963 року народження (ПІН НОМЕР_1) та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, в межах заявлених позовних вимог, а саме на суму 67 526 грн. 28 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд розглянув вказане питання одноособово, а не у складі суду, та з викликом сторін, чим порушив права відповідача. Окрім того, безпідставно не звернув уваги, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам закону. При вирішенні даного питання суд не звернув уваги, що позивачем взагалі не надано доказів, щодо належності будь-якого майна відповідачу та не встановлена матеріальна цінність цього майна. Також позивачем не доведено, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову, у спосіб зазначений позивачем, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Але з цим висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, п.п. 5, 6 ч. 2, ч. 3 ст. 119, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 151, п.1, 2, 3, 4 ч. 1, ч. 2, 3, 4 ст. 152, ч. ч. 1, 5, 8 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Заява повинна містити: виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування і підписується заявником або його представником із зазначенням дати її подання.

Суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заява про забезпечення позову, розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, завданих злочином.

Про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Згідно розяснень, що містяться у п. п. 1, 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за змістом ч.1 ст.151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-кого з осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК (1618-15), і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, змісту заяви представника позивача ПП «Т.С.О.», остання не містить підтвердження доказами наявність достатньо обґрунтованого припущення для забезпечення позову, а містить лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, вона не містить обґрунтування причин звернення з заявою, з наведенням та поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу забезпечення позову, а також відповідність виду забезпечення позову, позовним вимогам, та відомостей про власника майна на яке може бути накладений арешт, не надали доказів про те, чи є взагалі у власності відповідача будь-яке рухоме чи нерухоме майно.

Отже, доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову та необхідність прийняття таких заходів може зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, позивачем надано не було, а сам лише факт звернення до суду з позовними вимогами про стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування шкоди, не може бути підставою для висновку про неможливість виконання рішення суду.

Суд першої інстанції, не звернув уваги щодо невідповідності цієї заяви до змісту заяви про забезпечення позову відповідно до діючого законодавства, та незважаючи на те, що заява про забезпечення позову, не відповідала вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України, в порушення вимог ч. 8 ст. 153 ЦПК України не повернув її заявнику, а розглянув по суті, тобто фактично розглянув заяву, яка згідно вказаному процесуальному законодавству не підлягає розгляду по суті.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 312 ЦПК України, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія судової палати, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2015 року скасувати.

Передати питання, щодо розгляду заяви представника позивача в особі директора ПП «Т.С.О.» ОСОБА_4 про забезпечення позову, на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку відповідно до статті 324 ЦПК України не підлягає.

Головуючий -

Судді:-