Справа № 473/4203/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"25" листопада 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В С Т А Н О В И В:

22.10.2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом визнання за кожним права власності на ? частку цього нерухомого майна.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що вона з 01 жовтня 1994 року по березень 2014 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в період шлюбу (01.06.2000 року) ними було придбано вказаний житловий будинок згідно біржового договору купівлі-продажу, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 13.08.2015 року визнаний дійсним і право власності на житловий будинок було зареєстровано на ім'я відповідача.

Посилаючись на те, що нерухоме майно придбано в період шлюбу за спільні кошти і є спільною сумісною власністю подружжя, відсутня згода в добровільному порядку визначити частки сторін у спільному майні подружжя, позивачка просила позов задовольнити.

В подальшому позивачка збільшила вищевказані позовні вимоги, остаточно просила визнати за нею право власності на 8/10 часток спірного житлового будинку, посилаючись на те, що з нею проживає неповнолітня дитина, відповідач ухиляється від її утримання, має заборгованість по аліментам в сумі 7879,64 грн., у зв'язку з чим вона звернулась до суду з приводу стягнення пені в сумі 28009,64 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, не вбачають підстав від відступлення засад рівності у визначенні часток при поділі майна подружжя.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 1994 року по березень 2014 року. 01.06.2000 року за біржовим договором купівлі продажу на ім'я відповідача був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1. Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду від 13.08.2015року вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку визнаний дійсним.

У відповідності до статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР (діючої на час придбання майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 28 ч.1 КпШС Української РСР встановлено, що у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя їх частки визначаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного із подружжя, що заслуговують увагу.

З урахуванням викладеного суд вважає встановленим, що житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2, частки кожного з них в спільному майні подружжя є рівними.

Згідно зі ст. 70 ч. 3 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Між тим, відповідно до передбаченого ст. 10 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали однією сім'єю до лютого 2013 року, шлюб розірвали за судовим рішенням від 27.03.2014 року, доказів про те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, яка існувала до лютого 2013 року, позивачем не надано.

У відповідності до ст. 70 ч. 3 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з позивачем. На її утримання відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.06.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто кошти (аліменти) в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу). Дане рішення набрало законної сили та перейшло в стадію примусового виконання. Відповідний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції. Розмір аліментів, в ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем було визначено, виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості, а саме: 492 грн. 46 коп., оскільки відповідач не працює та не є приватним підприємцем. Визначення обумовленого розміру аліментів у передбаченому законом порядку не було оспорено.

Заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.10.2015 року у відповідача складає 7879,64 грн., з приводу її наявності позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення неустойки (пені) в сумі 28009,64 грн. за прострочення сплати аліментів і провадження по цій справі не закінчено, перебуває на стадії вирішення.

Юридичне значення при поділі майна подружжя з відступленням від принципу рівності має малий розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а не несплата відповідачем аліментів.

Посилання на недостатність аліментів для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування неповнолітньої дитини сторін ґрунтується лише на припущеннях, а згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи розмір частково задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 591,5 грн.

Керуючись ст.ст. 10,11, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 кожним право власності на ? житлового будинку АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя: О.Є. Старжинська