Дата документу 28.09.2015
Справа №320/720/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Калугіної І.О.,

при секретарі - Горбань Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за наступними підставами.

05.03.2007 року ОСОБА_1 стала клієнтом відповідача та отримала кредит у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору у звязку з чим станом на 30.11.2014 року має заборгованість 7312,51 гривень, яка складається з наступного: 1395,14 гривень заборгованість за кредитом; 3733,23 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 2184,14 гривень заборгованість комісії за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 1714, 64 грн., яка була задоволена судовим наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09.04.2008 року з від 09.04.2008 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ ПриватБанк, різниця становить 5597,87 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина) , 279, 89 грн. (штраф (процентна складова).

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором №б/н від 05.03.2007 року у розмірі 6377,76 гривень, судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти позовної заяви пояснивши те, що дійсно у 2007 році між мною та позивачем було укладено кредитний договір та надано кредитні кошти шляхом видачі кредитної карти зі встановленим лімітом. Згодом у неї утворилась заборгованість, яку вчасно вона не змогла повернути. З квітня 2007 року у неї утворилась заборгованість, а отже початок перебігу позовної давності настав 21 квітня 2007 року. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню тільки в межах позовної давності по кожному із платежів. Крім того, судовим наказом вже було стягнуто суму заборгованості, а тому дії стягувача на її думку порушують вимоги ст. 61 Конституції України про неприпустимість притягнення до відповідальності за одне й те ж саме правопорушення більше одного разу.

Також відповідачка подала заяву про застосування позивної давності згідно ст. 267 ЦК України.

Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали цивільної справи, всебічно дослідивши обставини справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05.03.2007 року згідно укладеного договору №б/н ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Так, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява умов та правил надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http//privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві /а.с.13/

Судовим наказом Мелітопольського міскрайонного суду Запорізької області від 09.04.2008 року з відповідачки стягнуто на користь позивача у розмірі 1714, 64 грн. /а.с.6/

Згідно копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.10.2009 року у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення /а.с.47/ , однак як пояснила відповідачка та не заперечував представник позивача в період з 2009-2010 року, вона сплатила банку суму за судовим наказом в розмірі 1714,64 грн., на підтвердження чого вона надала суду тільки частину квитанцій /а.с.62-69/.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Так, у заяві позичальника /а.с.13/ та в умовах та правил надання банківських послуг /а.с.14-19/ домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

За таких обставин, застосуванню підлягає положення статті 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю в три роки.

Крім того, суд звертає увагу, що наданий відповідачу кредит є картковим, а відповідно до пунктів 3.1.1 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця.

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Враховуючи, що кредит надавався строком дії картки, який закінчився, про що сторони підвередили в судовому засіданні. Останній платіж позичальником зроблений 10.08.2009 році, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем /а.с.7-11/, хоча відповідачка сплачувала кошти стягнуті з неї за судовим наказом, в розрахунках цього не відображено, а тому у ПАТ КБ "ПриватБанк" право вимагати повернення кредиту виникло вересні 2009 року, проте банк звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права 27.01.2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Відповідно ч.3,4 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачка надала до суду заяву про застосування терміну позовної давності та наполягала на ньому в судовому засіданні /а.с. 76/.

За врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було пропущено строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, а тому відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України в задоволені позову слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст. 256, 257,261, 267, 599, 631, 1048, 1054, ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 60, 212 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я :