Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

Журавель В.І.,

розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов укладених між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого воно є, та ОСОБА_2, договору кредиту № 139М/06 від 16 серпня 2006 року та додаткових угод до договору кредиту № 1 від 10 липня 2008 року, № 2 від 29 жовтня 2008 року, № 3 від 17 червня 2010 року, позичальник отримав кредит на поточні потреби у розмірі 60 тис. грн строком погашення не пізніше 15 серпня 2016 року, зі сплатою 18 % річних (з 29 жовтня 2008 року - 19 % річних, з 17 червня 2010 року - 19,64 % річних) за користування кредитом.

У якості забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 139М/06/1і від 16 серпня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2145, згідно із умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_3/ АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Комунарською районною адміністрацією м. Запоріжжя 5 лютого 2002 року №1 9541, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 11360875, виданого 27 липня 2006 року ОП «ЗМБТІ».

Враховуючи те, що ОСОБА_2 порушує вимоги кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, банк просив стягнути з нього заборгованість за договором кредиту № 139М/06 від 16 серпня 2006 року в сумі 68 951 грн 78 коп., звернути стягнення на нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 51,92 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3, АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_3, у рахунок погашення боргу за договором кредиту № 139М/06 від 16 серпня 2006 року в розмірі 68 951 грн 78 коп., шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2015 року, позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 27 тис. грн заборгованості за кредитом, 26 973 грн 69 коп. - заборгованості за відсотками, 2 973 грн 49 коп. - пеню за несвоєчасне повернення кредиту, 4 511 грн 52 коп. - пеню за несвоєчасне повернення відсотків, 2 949 грн 03 коп. - розмір інфляційних витрат за кредитом, 4 544 грн - розмір інфляційних витрат за відсотками, а всього - 68 951 грн 78 коп.

В іншій частині позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, із висновком якого погодився й апеляційний суд, застосувавши положення ст. ст. 526, 617, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України, на підставі поданих сторонами доказів, які оцінені відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходив із того, що позичальник належним чином не виконує своїх зобов'язань за договором кредиту, має прострочену заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову в частині звернення стягнення, місцевий суд правильно керувався нормами ст. ст. 1, 5, 7, 11, 33, 37, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», врахував роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та зазначив, що порушення ОСОБА_2 умов кредитного договору не завдало позивачеві значних збитків, оскільки розмір боргу становить 68 951 грн 78 коп., а вартість іпотечного майна - 363 127 грн 50 коп., а відтак звернення стягнення на предмет іпотеки буде неспівмірним та передчасним.

За таких обставин, встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи скарги зводяться до оцінки доказів, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» у відкритті касаційного провадження в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель