У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, товариства з обмеженою відповідальністю «Гипроград» про розірвання договору про спільну діяльність, визнання права власності, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2007 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 листопада 2006 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 і ТОВ «Гипроград» укладено договір про спільну діяльність (договір простого товариства). Згідно з п. 9 указаного договору у випадку припинення договору про спільну діяльність до його виконання з будь-яких причин, до ОСОБА_6 переходить право власності на об'єкти нерухомого майна, які виходячи зі змісту договору внесені учасниками в якості вкладів у спільну діяльність, а саме: нежитлові приміщення магазину АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення АДРЕСА_2

Посилаючись на те, що відповідачі не виконують умови договору і не беруть участь у діяльності товариства, що є істотним порушенням умов договору, позивач просив суд розірвати договір про спільну діяльність (договір простого товариства) від 11 листопада 2006 року та визнати за ним право власності на спірні нежитлові приміщення.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2007 року позов задоволено.

Договір про спільну діяльність (договір простого товариства), укладений 11 листопада 2006 року між ОСОБА_6, ТОВ «Гипроград» та ОСОБА_7 розірвано.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на нежитлові приміщення магазину АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_2

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» відхилено.

Закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ТОВ «Гипроград» про розірвання договору про спільну діяльність, визнання права власності.

У касаційній скарзі ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Розглядаючи апеляційну скаргу ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», суд апеляційної інстанції виходив з того, що судовим рішенням місцевого суду не вирішувались питання про права та обов'язки банку, а тому права апелянта оскарженим рішенням не порушено. У зв'язку із цим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги і при цьому закрив апеляційне провадження.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Повноваження апеляційного суду визначені у ст. 307 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: 1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; 2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; 3) змінити рішення; 4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Згідно з роз'ясненнями викладеними у п. 8 постанові Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному

оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини

третьої статті 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову

в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть

встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду,

апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного

провадження у справі за такою скаргою.

Розглядаючи апеляційну скаргу ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», суд апеляційної інстанції не врахував, що чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачена можливість одночасного відхилення апеляційної скарги і закриття апеляційного провадження у справі.

В частині висновку суду апеляційної інстанції щодо відсутності порушення прав ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2007 року за ОСОБА_6 визнано, зокрема, право власності на нежитлові приміщення магазину АДРЕСА_1, які належали ОСОБА_7

Відповідно до інформації з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна державна реєстрація права власності на нежитлові приміщення магазину АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 на підставі указаного судового рішення відбулась 09 липня 2014 року.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» посилався на те, що 24 червня 2008 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку банку нежитлові приміщення магазину АДРЕСА_1, право власності на яке станом на момент укладення договору було зареєстровано за ОСОБА_7

Вказані обставини свідчать, що ухвалені судові рішення у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ТОВ «Гипроград» про розірвання договору про спільну діяльність, визнання права власності впливають на права ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», а доводи апеляційної скарги банку підлягають перевірці.

Згідно з положеннями статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на зазначене, ухвала апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2015 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2015 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик