Справа № 303/7400/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БИСАГИ Т.Ю., КЕМІНЯ М.П.

при секретарях МАРИНЕЦЬ Д.М., МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Соловйова Наталія Анатоліївна, до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк Форум» і ОСОБА_2 про визнання договору припиненим та визнання недійсним додаткового договору, за апеляційною скаргою ПАТ «Банк Форум», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко Ірина Миколаївна, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 2 червня 2015 р., -

в с т а н о в и л а :

21.11.2014 ПАТ «Банк Форум», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Форум» Соловйова Н.А., звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, у подальшому позивач збільшив позовні вимоги і остаточно мотивував їх наступним.

За кредитним договором від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv, з урахуванням змін, внесених до договору, АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 20000,00 дол. США строком по 16.11.2018 зі сплатою за нього: з 18.11.2008 - 16,0% річних, з 16.12.2009 - 14,0% річних і з 16.12.2011 - 15,0% річних. 16.12.2009 сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою продовжили строк кредитування по 16.11.2015, а 16.12.2011 уклали додатковий договір № 3, яким реструктуризували заборгованість та змінили валюту зобов'язання з долара США на гривню, залишок заборгованості був установлений в розмірі 152809,06 грн. Окрім обов'язку сплачувати щомісячно кошти на погашення заборгованості за договором та повернути кредит, позичальник зобов'язався застрахувати на користь банку заставне майно - квартиру АДРЕСА_1 (п. 3.3.7. кредитного договору). Виконання зобов'язань позичальником було забезпечено порукою ОСОБА_3, з якою був укладений договір поруки від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv/S-2 з наступними змінами.

Банк свої зобов'язання виконав, тоді як позичальник свої порушив і спричинив виникнення боргу, що за період розрахунку з 30.04.2014 по 29.04.2015 становив 161825,30 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 4737,92 грн, поточна заборгованість за кредитом - 139125,77 грн, прострочена заборгованість за процентами - 6319,24 грн, поточна заборгованість за процентами - 1714,54 грн, пеня - 4927,83 грн, штраф за порушення п. 3.3.7. кредитного договору - 5000,00 грн.

Посилаючись на ці обставини, на умови договорів та на положення цивільного законодавства щодо права дострокового солідарного стягнення усього боргу з позичальника та поручителя, позивач просив:

стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv у розмірі 161825,30 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом - 4737,92 грн, поточна заборгованість за кредитом - 139125,77 грн, прострочена заборгованість за процентами - 6319,24 грн, поточна заборгованість за процентами - 1714,54 грн, пеня - 4927,83 грн, штраф за порушення п. 3.3.7. кредитного договору - 5000,00 грн.

19.05.2015 ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ПАТ «Банк Форум» і ОСОБА_2 про визнання договору припиненим та визнання недійсним додаткового договору і зазначала таке. На забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv банк 18.11.2008 уклав із позивачем договір поруки № 0611/08/21-CLZv/S-2, за яким порука встановлювалася виходячи з передбаченого кредитним договором кінцевого терміну повернення кредиту 16.11.2018. Однак, 16.12.2009 банк уклав з позичальником додаткову угоду до кредитного договору, якою кінцевий термін повернення кредиту було подовжено по 16.11.2025, було погоджено новий графік погашення кредиту та сплати процентів, а позичальнику був наданий додатковий кредит у розмірі 437,64 дол. США на 12 місяців. Зазначене мало наслідком збільшення розміру кредиту, строку кредитування, а тому й збільшення розміру процентів за кредитом та збільшення зобов'язань і обсягу відповідальності поручителя. Про укладення 16.12.2009 додаткової угоди з відповідними додатками ані кредитор, ані позичальник поручителя не повідомляли, своєї згоди на укладення додаткової угоди та збільшення обсягу відповідальності поручитель не давав.

Відтак, договір поруки є припиненим з 16.12.2009 в силу положень, передбачених ст. 559 ч. 1 ЦК України, що виключає можливість покладання на поручителя відповідальності за невиконання зобов'язання боржником. Припинення поруки в разі збільшення зобов'язань поручителя без його згоди презюмується. Факт припинення поруки підтверджується й тим, що 16.12.2009 сторони виключили з п. 2.1. кредитного договору фінансову поруку ОСОБА_3 як засіб повернення коштів за кредитним договором, залишивши на забезпечення останнього тільки договір іпотеки, чим фактично визнали припинення поруки.

У зв'язку з тим, що порука була припинена 16.12.2009, є недійсним і додатковий договір № 1 від 16.12.2011 про внесення змін до договору поруки від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv/S-2, оскільки не відповідає вимогам закону (ст. 203 ч. 1 ЦК України). В силу положень ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, поручитель вимушений у судовому порядку ставити питання про недійсність додаткового договору до договору поруки.

Посилаючись на ці обставини, позивач за зустрічним позовом просив визнати договір поруки від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv/S-2, укладений АКБ «Форум» із ОСОБА_3, припиненим з 16.12.2009, а додатковий договір № 1 до договору поруки від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv/S-2, укладений банком із поручителем 16.12.2011, просив визнати недійсним.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 20.05.2015 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02.06.2015 первісний позов задоволено частково, зустрічний позов задоволено:

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором у розмірі 152825,30 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом - 4737,92 грн, поточна заборгованість за кредитом - 139125,77 грн, прострочена заборгованість за процентами - 6319,24 грн, поточна заборгованість за процентами - 1714,54 грн, пеня - 927,83 грн, у решті первісного позову відмовлено, стягнуто з ОСОБА_2 1582,25 грн судового збору на користь держави;

визнано договір поруки від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv/S-2, укладений АКБ «Форум» із ОСОБА_3, припиненим з 16.12.2009, а додатковий договір № 1 до договору поруки від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv/S-2, укладений банком із поручителем 16.12.2011, визнано недійсним.

З рішенням суду в частині, в якій відмовлено в первісному позові та задоволено зустрічний позов, не погодилося ПАТ «Банк Форум», яке ставить в апеляційній скарзі питання про зміну ухваленого рішення з повним задоволенням первісного позову та відмовою в зустрічному позові, оскільки суд у відповідній частині неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Доводи скарги зводяться до таких:

суд необґрунтовано відмовив у стягненні штрафу за невиконання умов кредитного договору щодо страхування заставного майна, оскільки страхування повинно було здійснюватися на весь час дії кредитного договору, тоді як позичальник подав договір, що був укладений лише 05.04.2015 терміном на один рік, тобто, не надав доказів страхування за період з 18.11.2008 по 04.04.2015;

суд не мав підстав для зменшення розміру пред'явленої до стягнення пені та не обґрунтував належно свого висновку щодо розміру, який був визначений до стягнення;

договором поруки було спеціально обумовлено, що при внесенні змін до кредитного договору та при його пролонгації обставини, що виникають з цих фактів, розповсюджуються на поручителя, тому поручитель, який вільно погодився на такі умови поруки і в такий спосіб дав згоду на укладання додаткових угод до кредитного договору, повинен належно виконувати зобов'язання, що для нього виникли, а порука не є припиненою.

В іншій частині банком, а також відповідачами рішення суду не оскаржується. ОСОБА_3 у письмових запереченнях на апеляцію вказує на її необґрунтованість в частині, що стосується питання припинення поруки, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, ОСОБА_2 у письмових запереченнях на апеляцію просить рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача Васильченка Д.В., який апеляцію підтримав, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Осташука О.В., які апеляцію не визнали, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Із урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу та норм ст. 303 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд не робить висновків щодо судового рішення по суті в частині, яка не оскаржується, та бере до уваги відповідні пов'язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду скарги.

Встановлено, що за кредитним договором від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv Акціонерний комерційний банк «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 20000,00 дол. США зі сплатою 16,0% річних строком по 16.11.2018 (а.с. 4-7, 17-18 т. 1). Договір передбачав, зокрема, що:

забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за договором є іпотека 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 та фінансова порука ОСОБА_3 (п. 2.1.);

протягом дії договору позичальник зобов'язаний страхувати предмет застави на користь банку (п. 3.3.7.);

розмір щомісячного платежу на сплату кредиту був визначений у 169,00 дол. США (п. 2.3., додаток № 1);

за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує пеню в розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що обчислюється з несплаченої суми (п. 4.1.);

за кожен випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п. 3.3. договору (крім п. 3.3.2.), позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5000,00 грн (п. 4.4.);

усі повідомлення сторін договору здійснюються в письмовій формі шляхом направлення листів, телеграм чи факс-повідомлень з подальшим направленням оригіналів таких повідомлень рекомендованим листом; повідомлення є обов'язковим і здійсненим належним чином при направленні його рекомендованим листом за адресами сторін, вказаними в договорі (п.п. 5.3., 7.6.).

На забезпечення виконання зобов'язань позичальником банк 18.11.2008 уклав із ОСОБА_3 договір поруки № 0611/08/21-CLZv/S-2 (а.с. 15 т. 1), який передбачав, серед іншого, що:

поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником (боржником) зобов'язань за кредитним договором від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv, за умовами якого боржник зобов'язаний повернути кредитору кредитні кошти в розмірі 20000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення 16.11.2018, сплачувати нараховані проценти за ставкою 16,0% річних, та можливі неустойки (п. 1.1.);

кредитний договір є невід'ємною частиною даного договору (п. 3.3.);

при внесенні змін у кредитний договір і його пролонгації, обставини, що з нього виникають, розповсюджуються на поручителя (п. 3.4.);

порука припиняється, зокрема, якщо кредитор протягом одного року з дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя (п. 4.1.).

16.12.2009 банк і позичальник уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv (а.с. 8-11 т. 1), якою клієнта було переведено на ануїтетну систему платежів за кредитним договором, у зв'язку з чим процентну ставку було встановлено з 16.12.2009 в розмірі 14,0% річних, з 16.12.2011 - в розмірі 16,0% річних (п.п. 1, 4); подовжено строк кредитування по 16.11.2025 (п. 2); на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором залишено вказівку лише на іпотеку (п. 3); визначено розмір щомісячного ануїтетного платежу у 262,04 дол. США (додаток № 1 до угоди); позичальнику надано кредит у розмірі 437,64 дол. США на 12 місяців (додаток № 2 до угоди).

З урахуванням положень додаткової угоди від 16.12.2009 банк і позичальник уклали 25.05.2010 додатковий договір № 2 до кредитного договору від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv (а.с. 12 т. 1), яким уточнили порядок повернення кредиту та сплати процентів.

16.12.2011 банк і позичальник уклали додатковий договір № 3 до кредитного договору від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv (а.с. 13-14 т. 1), яким провели реструктуризацію заборгованості позичальника за курсом 8,045 грн/1 дол. США та змінили валюту зобов'язання з долара США на гривню, залишок заборгованості встановили в розмірі 152809,06 грн (п. 1), процентну ставку за кредитом встановили в розмірі 15,0% річних (п. 2) і внесли зміни до інших положень кредитного договору.

Таким чином, уклавши 16.12.2009 додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv сторони договору істотно змінили умови кредитування, що полягало в зміні способу повернення кредиту та сплати процентів, відповідній зміні процентної ставки, збільшенні строку кредитування на сім років, здорожчанні кредиту внаслідок зміни способу та строку його сплати, наданні додаткового кредиту. Обсяг зобов'язань, відповідальності та ризики позичальника збільшилися.

У справі немає доказів повідомлення кредитором та/або боржником поручителя про укладання 16.12.2009 вищезгаданої додаткової угоди до кредитного договору, про одержання згоди поручителя на збільшення обсягу його відповідальності, яку він несе перед кредитором солідарно з позичальником (ст.ст. 553, 554 ЦК України (норми матеріального права в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), п. 1.1. договору поруки). Між тим, у договорі поруки зазначені конкретні параметри кредитного договору, з урахуванням яких власне й був визначений обсяг відповідальності поручителя. Понад те, за умовами договору поруки кредитний договір є його невід'ємною частиною, отже, зміна умов кредитного договору є одночасно зміною умов поруки, така умова договору чинна, врегулювання сторонами своїх правовідносин у такий спосіб, якщо сторони вважають таке доцільним, допустиме (ст. 3 ч. 1 п. 3, ст.ст. 6, 202-204, 626-628, 638, 639 ЦК України), що, втім, означає, необхідність дотримання відповідної форми, процедур укладання, зміни договору, зокрема, його підписання сторонами договору з метою дотримання їх прав.

Договір, який врегульовує порядок виконання зобов'язань поручителем, порядок повідомлення сторонами одна одної у процесі виконання зобов'язань тощо, є обов'язковим. Поручителя не було повідомлено відповідно до умов договору з фіксацією цього факту про зміну договору, він не брав участі в зміні умов такого багатостороннього змішаного договору, що фактично мав місце, не погоджував істотні зміни умов кредитування, не підписував таких змін, складених іншими сторонами договору документів, а зміни власне до тексту договору поруки не вносилися взагалі, первісно зафіксовані в ньому параметри кредитування залишилися незмінними. Договір поруки не містить умов, які б передбачали зміну основного зобов'язання, збільшення обсягу зобов'язань поручителя без його повідомлення, одержання його згоди тощо. Тому дії інших учасників договору не ґрунтуються на законі, договорі, не відповідають звичаям ділового обороту, відповідні процедури не були дотримані, а права поручителя як учасника цих правовідносин були порушені. До того ж, кредитор і позичальник змінили редакцію п. 2.1. кредитного договору, виключивши з неї вказівку на фінансову поруку ОСОБА_3 як на спосіб забезпечення кредиту.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції щодо визнання поруки припиненою з 16.12.2009 відповідає вимогам ст. 559 ч. 1 ЦК України, згідно з якими порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, та узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України щодо спірних правовідносин, підстав для відступу від яких немає (ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ЦПК України). Зокрема, за змістом правових позицій, зафіксованих:

у постановах від 21.05.2012 у справах №№ 6-20цс11, 6-88цс11, збільшення відповідальності поручителя виникає у разі підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення розміру) неустойки тощо; припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується; звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, є належним способом захисту права у разі наявності відповідного спору;

у постанові від 26.09.2012 у справі № 6-100цс12, посилання на достатність попередньої згоди поручителя на зміну умов основного договору, зафіксованої в договорі поруки, безпідставні остільки, оскільки положення договору поруки не містять інформації про те, що така зміна та доповнення умов основного договору повинні були здійснюватися без повідомлення поручителя, і не свідчать про відмову поручителя від узгодження можливих змін, а зазначення в договорі поруки про можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати не звільняє сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення), і докази такого узгодження відсутні.

Беручи до уваги, що порука припинилася 16.12.2009, для складання та підписання 16.12.2011 додаткового договору № 1 до договору поруки від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv/S-2 (а.с. 16 т. 1) не було правових підстав, а складений документ, у якому йдеться про зміну певних умов поруки, не має правового значення та не тягне правових наслідків. З огляду на вищевказані положення ЦК України щодо правочинів, договорів, а також виходячи з норм ст. 11 ч. 2 п. 1, ст. 598 ч. 1, ст.ст. 631, 651-654 цього Кодексу, порука припинилася з підстав, передбачених законом, зміни можуть мати місце лише щодо чинного договору, вони мають відповідати вимогам закону та тягти реальні правові наслідки, не можуть бути внесені зміни до договору, який припинив свою дію. Тому додатковий договір до договору поруки обґрунтовано визнано судом недійсним з підстав, передбачених ст. 203 ч. 1, ст. 215 ч. 1 ЦК України.

У частині визнання поруки припиненою та визнання додаткового договору до договору поруки недійсним рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують відповідних доводів зустрічного позову та рішення суду, тож на підставі ст. 308 ЦПК України в цій частині апеляцію слід відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Позичальник порушив свої зобов'язання за кредитним договором і спричинив виникнення боргу. За період розрахунку з 30.04.2014 по 29.04.2015 кредитор визначив борг у розмірі 161825,30 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 4737,92 грн, поточна заборгованість за кредитом - 139125,77 грн, прострочена заборгованість за процентами - 6319,24 грн, поточна заборгованість за процентами - 1714,54 грн, пеня - 4927,83 грн, штраф за порушення п. 3.3.7. кредитного договору - 5000,00 грн (а.с. 116-120, 198 т. 1). Суд першої інстанції погодився з доводами кредитора та з поданими ним доказами в частині визначення розміру заборгованості за кредитом, процентами і пені, позичальником ці факти не спростовані, рішення суду, яким вони встановлені, не оскаржувалося.

Водночас, не ставлячи під сумнів розмір нарахованої боржнику пені як такий, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки на 4000,00 грн - до суми 927,83 грн. Вимогу про стягнення штрафу в розмірі 5000,00 грн суд визнав необґрунтованою та недоведеною. З таким вирішенням первісного позову щодо стягнення неустойки колегія суддів не може погодитись.

За приписами ст.ст. 11-14, 509, 525, 526, 546-550, 611, 614, 623-625, 1050, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредитору заборговане, а той управі вимагати борг, за відповідних умов - достроково, відшкодування збитків, сплати неустойки (штрафу, пені), право на яку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, і яка за загальним правилом підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зменшуючи розмір пені, суд керувався положеннями ст. 551 ч. 3 ЦК України, за якими розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, та виходив з оцінки майнового стану сторін і співвідношення розміру пені з розміром збитків кредитора. Проте, конкретних даних та мотивації щодо таких обставин на обґрунтування висновку суду в рішенні немає. Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України), не може на них ґрунтуватися і рішення суду.

Як видно з розрахунку боргу, розмір пені не є таким, що значно перевищує розмір простроченої заборгованості за кредитом та є меншим від простроченої заборгованості за процентами, а також є суттєво меншим (4927,83 грн проти 11057,16 грн) від розміру простроченої заборгованості за кредитом та процентами разом. Тобто, розмір пені є значно меншим від суми платежів (невиконаних зобов'язань), які кредитор не отримав своєчасно через прострочення боржника, внаслідок чого прийняв рішення визнати строк виконання зобов'язання таким, що настав. Окрім цього, з динаміки руху коштів за кредитним договором, відображеної в розрахунках, з фактичних обставин справи видно, що позичальник мав труднощі з виконанням своїх зобов'язань, порушував строки і розміри сплати коштів неодноразово, внаслідок чого змінювалися умови кредитування та кредитор зрештою визнав за неможливе його продовжувати.

У задоволенні вимоги позову про стягнення 5000,00 грн штрафу за порушення п. 3.3.7. кредитного договору, суд послався на наявність договору № 20/08 добровільного страхування майна фізичних осіб від 05.04.2015, на підставі якого ОСОБА_2 застрахувала у ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» квартиру АДРЕСА_1, вигодонабувачем за договором є ОСОБА_2 (п. 1.4. договору), страховий платіж у розмірі 350,76 грн сплачено 05.04.2015 (а.с. 215 т. 1). Таким чином, зазначений договір страхування, що укладений на користь позичальника, не є доказом виконання ним умови п. 3.3.7. кредитного договору, відповідно до якої вигодонабувачем за договором страхування повинен бути банк (кредитор).

Поза тим, умова кредитного договору передбачає страхування предмета застави (іпотеки) протягом усього строку дії кредитного договору, тоді як у справі відсутні докази такого страхування майна на користь банку. Апеляційний суд у порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України роз'яснив відповідачу необхідність належного доказування заперечень проти доводів апеляції (ст.ст. 57-60 ЦПК України) та надав можливість подати докази виконання умов договору щодо страхування. Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами вільно, на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч.ч. 1, 2, ст. 11 ч. 2 ЦПК України), відповідач подав апеляційному суду тільки договір страхування № 20/08 від 04.04.2014 на користь банку та квитанцію про сплату страхового платежу від 09.04.2015 на суму 350,76 грн, а також лист ПрАТ УСК «Княжа ВІГ» від 10.08.2015 № 125 про те, що ОСОБА_2 є клієнтом страхової компанії з 2008 р., є страхувальником заставного майна, вигодонабувачем згідно договору є ПАТ «Банк Форум», майно дійсно щорічно безперервно страхувалося з 2008 р. по даний час.

Однак, лист страховика та доводи сторони у сукупності з іншими доказами та з урахуванням норм закону оцінюються апеляційним судом критично. По-перше, доказом укладання договору страхування, в т.ч., на користь третьої особи, та його дії у певний відрізок часу є, окрім власне письмового документа, що свідчить про укладення договору, факт сплати страхового платежу на відповідний період (ст.ст. 979, 983, 985 ЦК України, ст.ст. 16, 18 Закону України «Про страхування»). Сторони визнали і це відповідає обставинам справи, що страхування повинно було здійснюватися щорічно, на відповідні річні періоди, однак, доказів сплати страхових платежів за всі періоди страхування відповідач не надав, а банк факту такого страхування не підтвердив. По-друге, ОСОБА_2 подала суду першої інстанції копію договору, де вигодонабувачем є вона, а не кредитор, тому вищезгаданий лист страховика не узгоджується з дійсними обставинами та з текстом ним же засвідченого договору. Лист не є належним і допустимим письмовим доказом (ст.ст. 58, 59, 64 ЦПК України) щодо обставин, які належало довести, договору як двосторонньому та визнаному сторонами документу слід віддати перевагу в якості доказу перед листом страховика. Відтак, позичальник не надав доказів належного виконання ним умов кредитного договору щодо страхування заставного майна. У порядку ст. 256, ст. 258 ч. 1, ч. 2 п. 1, ст. 267 ч.ч. 3, 4 ЦК України відповідач питання щодо пред'явленого до стягнення штрафу не ставив.

Відтак, доводи апеляції щодо неправильного вирішення вимог первісного позову про стягнення неустойки заслуговують на увагу, ці позовні вимоги та доводи скарги не спростовані у передбачений цивільним процесуальним законом спосіб, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України в цій частині скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції, що не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, змінити, стягнувши з позичальника на користь кредитора неустойку в заявлених розмірах за відповідними її видами та визначивши стягнутий за позовом борг у загальному розмірі 161825,30 грн.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п.п. 1, 3, ст. 308, ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко Ірина Миколаївна, задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 2 червня 2015 р. у частині вирішення позовних вимог ПАТ «Банк Форум» про стягнення з ОСОБА_2 пені та штрафу змінити, у цій частині позов ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» 4927,83 грн (чотири тисячі дев'ятсот двадцять сім гривень 83 коп.) пені за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором від 18.11.2008 № 0611/08/21-CLZv, штраф у розмірі 5000,00 грн (п'ять тисяч гривень 00 коп.) за порушення п. 3.3.7. указаного кредитного договору і визначити стягнутий за позовом борг у загальному розмірі 161825,30 грн (сто шістдесят одна тисяча вісімсот двадцять п'ять гривень 30 коп.).

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 121,80 грн судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскар¬жене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді