Провадження № 22-ц/780/5803/15 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 18 12.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Антоненко В.І., Поліщука М.А.

при секретарі: Якимчук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Білоцерківмаз" про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 14 травня 2003 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як співавторами художньо - конструкторського рішення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ТОВ НВП «Білоцерківмаз» укладено договір № 06П-03 на передачу права на одержання патенту України на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» (УДА-3,1-20), який вважається впровадженим на ТОВ НВП "Білоцерківмаз" з 16 червня 2003 року. Відповідно до п. 3 Договору винагорода авторам повинна виплачуватись один раз на рік. Розмір винагороди за використання промислового зразка згідно п. 3.1. дорівнює десятикратному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством за повний чи неповний рік використання. Порушуючи умови договору відповідач не виплатив винагороду за використання прав інтелектуальної власності на винахід за 2010, 2011 і 2012 роки.

Просили суд стягнути з відповідача на користь позивачів 20 641,18 грн., 10 000,00 грн. моральної шкоди, 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу та 229,40 грн судового збору.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2014 року вказане рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення є обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони є співавторами винаходу ІНФОРМАЦІЯ_1 по заявці № від 20.05.2003 року (патент на промисловий зразок НОМЕР_2) та договору між авторами винаходу та відповідачем про встановлення права володіння патентом на винахід ІНФОРМАЦІЯ_1 по заявці № від 20.05.2003 року (патент на промисловий зразок НОМЕР_2).

Між співавторами та ТОВ НВП "Білоцерківмаз" 14 травня 2003 року було укладено договір про передачу права на одержання патенту України на промисловий зразок ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до 2.2 Відповідач повинен нести витрати по підтриманню патенту в силі.

Відповідно до п.3.1 цього договору винагорода авторам повинна виплачуватись один раз на рік. Розмір винагороди за використання промислового зразка згідно п.3.1 дорівнює десятикратному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством за повний чи неповний рік використання. 20 % сум, одержаних Роботодавцем (власником патенту) від продажу ліцензії, включаючи виплати роялті по кожній ліцензії на протязі дії патенту.

Згідно п. 3 договору відповідач зобов'язаний проводити виплату один раз на рік.

Відмовляючи в задоволені позову, суд виходив із того, що позивачами не вказано в чому саме полягає порушення відповідачем прав позивачів та не надано докази на підтвердження їх позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні відповідають вимогам закону з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 418-424 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної власності, право інтелектуальної власності становлять немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких визначається законодавством, право інтелектуальної власності набувається з підстав, встановлених ЦК України, законом чи договором. Суб'єктами права інтелектуальної власності на винахід є винахідник та інші особи, які набули прав на винахід за договором чи законом.

Пунктом 2 ч.1 ст. 464 ЦК України визначено, що майновими правами інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок є виключне право дозволяти використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка (видавати ліцензії)

Частиною 2 ст. 427 ЦК України встановлено, що умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону.

Статтею 428 ЦК України регулюється здійснення права інтелектуальної власності, яке належить кільком особам спільно. Позивачі здійснили спільно своє право інтелектуальної власності, оскільки як особи, вказані в патенті про винахід, уклали договір з відповідачем про використання винаходу на певний термін, що і є спільним здійсненням свого права інтелектуальної власності, передбаченого зазначеною нормою матеріального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу, або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів. Розмір і порядок виплати авторської винагороди за створення і використання твору встановлюються в авторському договорі або у договорах, що укладаються за дорученням суб'єктів авторського права організаціями колективного управління з особами, які використовують твори.

Протягом 2003-2007 років ТОВ НВП "Білоцерківмаз" за умовами Договору сплачувало ОСОБА_2, ОСОБА_3 винагороду за використання патенту. В матеріалах справи не міститься доказів про факт використання ТОВ НВП "Білоцерківмаз"у наступних 2010, 2011 та 2012 роках винаходу ІНФОРМАЦІЯ_1 по заявці № від 20.05.2003 року (патент на промисловий зразок НОМЕР_2).

На виконання умов п. 2.3 договору відповідачем ТОВ НВП «Білоцерківмаз» на адресу позивачів, направлено повідомлення № 05/343 від 26 листопада 2009 року про припинення використання патенту України НОМЕР_2 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1", що є підтвердженням припинення дії патенту та невикористання відповідачем промислового зразка. ( а.с. 172-173).

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів, які б підтверджували порушення відповідачем вимог ст. 20 Закону України "Про авторське право і суміжні права", позивачами суду надано не було, що є їх обов'язком в силу вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Також не вказано в чому саме полягає порушення відповідачем прав позивачів та не надано докази на підтвердження їх позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглядаючи спір повно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази та ухвалив обґрунтоване рішення з вірним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: