АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/8481/15-ц 22-ц/774/2563/К/15
Справа № 212/8481/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2563/К/15 суддя Ваврушак Н.М.
Категорія № 26 (3) Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.,

при секретарі: Масловій К.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - Руденка Іллі Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»(далі - ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів на підприємства відповідача. Висновком МСЕК від 21.09.2015 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням в розмірі 30%. Вважаючи причиною отримання тяжкого професійного захворювання тривалу роботу в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу і несприятливого мікроклімату, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду 275600 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»на користь ОСОБА_1 моральне відшкодування 8000 грн. без утримання податків та обов'язкових платежів. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 1218 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимого ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки вважає, що визначена судовим рішенням компенсація в рахунок відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також встановленим обставинам справи, а саме факту доведеності вини відповідача в отриманні позивачем тяжкого професійного захворювання та факту заподіяння у зв'язку із цим моральної шкоди позивачу, є заниженою та мізерною, враховуючи наявне професійне захворювання позивача. Суд не врахував тяжкість наслідків, які настали в здоров'ї позивача, відсутності динаміки покращення його стану, постійного характеру страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи по домашньому господарству, рухливій активності, звичайних повсякденних заняттях.

В апеляційній скарзі ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції не взято до уваги те що ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»не відповідає за шкоду, заподіяну іншими підприємствами, оскільки позивач працював в шкідливих умовах праці і на інших підприємствах, що підтверджується його трудовою книжкою та актом розслідування хронічного професійного захворювання. Крім того, позивачем не було надано доказів завдання йому моральної шкоди при визначенні розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, судом першої інстанції не враховано характер професійного захворювання, пов'язані з ним моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, відсутність погіршення здоров'я, ступінь вини відповідача, тому сума відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. Судом було не досліджено, та що в діях відповідача взагалі відсутній елемент правопорушення, як протиправність поведінки відповідача, оскільки, позивач при працевлаштуванні був проінформований про шкідливі умови праці, добровільно виконував такі роботи та протипоказань медичних органів щодо допуску його до роботи не було. Крім того, зазначили, що ОСОБА_1 є застрахованою особою і ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються фондом.

Також, відповідач не погодився із стягнутим розміром судового збору 1218 грн. та зазначив, що згідно вимог Закону України «Про судовий збір» повинен складати 487,20 грн.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, згідно копії трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи, працював на різних підприємствах, в тому числі на підприємствах відповідача і загальний стаж його роботи на даному підприємстві в умовах важкої фізичної праці та несприятливому мікроклімату, зумовленою обмеженістю робочого простору склав 7 років 9 місяців (а.с. 29-31).

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини № 395 від 10.03.2015 року, ОСОБА_1 було вперше встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова L5 S1, переважно справа, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м'язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг. Двобічний плечолопатковий періартроз (ПФС другого ст.), остеоартроз ліктьових (ПФ першого ст.), колінних (ПФ першого ст.) суглобів (а.с. 8-9).

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 травня 2015 року, встановлено, що причиною професійного захворювання позивача є важкість праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі (а.с. 3-6).

Висновком МСЕК від 21.07.2015 року серії 12 ААА № 014585 позивачу встановлена втрата працездатності в розмірі 30% у зв'язку з професійними захворюваннями (10% - радикулопатія, 20% - двобічний плечолопатковий артроз), з переоглядом 01.07.2016 року, інвалідність не встановлена. Встановлено потребу у забезпеченні лікарськими засобами, ВМП (а.с. 7).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 травня 2015 року (а.с. 3-6), який спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про невизначеність підприємства у хронічному професійному захворюванні, - зазначено, що причиною професійних захворювань ОСОБА_1 є стаж роботи протягом більше 15 років, в тому числі 7 років 9 місяців на підприємстві відповідача в умовах шкідливих виробничих факторів, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, його обізнаність про умови праці при працевлаштуванні, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Відповідно до ст. 454 ЦК розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина).

Згідно Акту про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.05.2015 року, в умовах впливу шкідливих факторів позивач працював протягом 15 років 2 місяців, з яких на підприємстві відповідача 7 років 9 місяців, а тому, враховуючи зазначене, роботу позивача на інших підприємствах, суд першої інстанції вірно визначився із ступенем вини відповідача у виникненні та встановленні професійного захворювання у ОСОБА_1, висновки суду не спростовуються доводами апеляційної скарги відповідача.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58, ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Колегія вважає, що суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання, тому необхідності надання додаткових доказів не було.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Погоджується колегія суддів і з розміром моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_1, та відхиляє у зв'язку із цим доводи апеляційних скарг, як позивача так і відповідача, оскільки судом в повній мірі взято до уваги роз'яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди правильно визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності, який становить 30% без встановлення групи інвалідності, наявності у позивача тяжкої хвороби та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах, час роботи позивача як на підприємстві відповідача так і час його роботи на інших підприємствах.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо невірного розміру стягнутого судом першої інстанції судового збору.

Так, згідно п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» VI від 08.07.2011 року, в редакції станом на 01 вересня 2015 року, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Відповідно до абз. 2 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2105 рік», з 1 січня 2015 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення в частині судового збору, стягнутого з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави, зменшивши цей розмір з 1218 грн. до 487 грн. 20 коп., а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2015 року змінити частині розміру стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору, зменшивши цей розмір з 1218 грн. 00 коп. до 487 (чотириста вісімдесят семи) грн. 20 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: