Справа № 368/426/15-ц Головуючий у І інстанції Кириченко В. І.
Провадження № 22-ц/780/5561/15 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 46 29.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Роговської Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 18 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Кагарлицької міської ради Кагарлицького міжрайонного виробничого відділу Київської обласної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування поземельної книги на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі рішення Кагарлицької міської ради № 145 від 29 грудня 2011 року відповідачці ОСОБА_3, без погодження з нею, як суміжним землекористувачем, меж, було видано державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, яка частково накладається на її земельну ділянку, яка нею раніше відповідачки, ще в 2009 році була приватизована.

У зв'язку з цим просила скасувати рішення Кагарлицької міської ради № 145 від 29 грудня 2011 року, визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 28 лютого 2012 року на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_3, скасувати його державну реєстрацію та скасувати поземельну книгу на цю земельну ділянку.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 18 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що оскаржуваним рішенням міської ради та видачею на його підставі ОСОБА_3 державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, були порушені її земельні права внаслідок неврахування накладення їхніх земельних ділянок одна на одну, через що площа її земельної ділянки, яку вона отримала значно ранішеОСОБА_3, зменшилася, через що цей державний акт та рішення міської ради, на підставі якого він виданий, підлягають скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення місцевого суду відповідає не повною мірою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підтвердження заявлених вимог, та не доведено факту накладення спірних земельних ділянок.

Проте, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що у 2009 році позивачка ОСОБА_2 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,0833 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 16 жовтня 2009 року, виданого на підставі рішення Кагарлицької міської ради № 298 від 23 грудня 2008 року (Т.1, а. с. 8).

Рішення Кагарлицької міської ради № 145 від 29 грудня 2011 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та надано у власність ОСОБА_3 земельні ділянки площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та 0,0681 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_1, а 28 лютого 2012 року видано їй державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, яка межує із земельною ділянкою позивачки (Т.1, а. с.6,7).

Крім того, рішенням Кагарлицької міської ради від 08 вересня 2011 року № 117 було відмовлено ОСОБА_3 у погодженні акту про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження меж земельних ділянок без підпису суміжного землекористувача у зв'язку із наявністю існуючого державного акту на право власності на земельну ділянку у ОСОБА_2, кадастровий план якого частково займає із присадибну ділянку ОСОБА_3 (Т.1, а. с. 146).

З копії листа Держземагенства України від 24 жовтня 2013 року вбачається, що за результатами повторних кадастрових зйомок і вимірів, державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області встановлено, що зовнішні межі земельної ділянки ОСОБА_2 перекриваються межами суміжної земельної ділянки ОСОБА_3 (Т. 1, а. с.23,24).

Часткове накладення земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку, що належить позивачці площею 0,0102 га, також вбачається з копії схеми розміщення земельних ділянок, копії схеми їх накладання та зведеного кадастрового плану земельних ділянок сторін, розташованих по АДРЕСА_1, які були складені ТОВ «Гео Сервіс Україна» (Т.1, а. с. 147,229: Т.2, а. с. 19).

З висновку № 1-Д/04/15 від 30 квітня 2015 року за результатами експертного земельно-технічного дослідження, проведеного судовим експертом ОСОБА_5 вбачається, що земельна ділянка, площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, що належить ОСОБА_3 та розташована по АДРЕСА_1, частково накладається на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на землю, площею 0,0833 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, та розташована по АДРЕСА_1 і ця площа накладання складає 0,0101 га, а технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_3 на її спірну земельну ділянку не відповідає вимогам чинного на той час законодавства, оскільки у ній відсутні обов'язкові документи та матеріали, зокрема матеріали польових геодезичних робіт, заява ОСОБА_3 про складення державного акта, збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів, відомість обробки теодолітного ходу (Т.1, а. с.167- 179).

Також з матеріалів справи вбачається, що між сторонами тривалий час існує спір з приводу накладання меж їхніх земельних ділянок, та неодноразово за їх позовами ухвалювалися судові рішення.

Так, за аналогічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки, рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 січня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2011 року, було відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову та встановлено правомірність набуття ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,0833 га та відсутність накладання її на земельну ділянку ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 11-15).

Положеннями статей 116, 118 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема ст. ст. 116, 118 ЗК України (правова позиція Верховного Суду України згідно із постановою № 6-93цс13).

Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року №43, передбачено, що переоформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція), яка була чинною на час видачі спірних державних актів, межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами.

Згідно з п. 2.4 Інструкції, перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки.

Положеннями ст. 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Таким чином, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності. Виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає як перевірку того, чи є земельна ділянка вільною, чи не належить вона іншому власнику чи користувачеві та чи не накладаються межі вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки.

Проте, з матеріалів справи не вбачається належного проведення кадастрової зйомки при складанні технічної документації під час процедури приватизації ОСОБА_3 спірної земельної ділянки площею 0,1000 га, як того вимагає вищевказані положення Інструкції.

Відповідно до п. г) ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України).

Згідно із ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом першої інстанції не було враховано зазначених вимог закону та тієї обставини, що, оскільки рішенням Кагарлицької міської ради було передано вказану ділянку позивачці ОСОБА_2 у 2008 році, а відповідачка ОСОБА_3 набула право власності на свою земельну ділянку пізніше, у 2011 році, то слід вважати, що саме межі земельної ділянки ОСОБА_3 частково накладаються на земельну ділянку ОСОБА_2, а також місцевим судом не надано належної правової оцінки усім доказам, наданим позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема, копіям: виписки з протоколу зборів уповноважених колгоспу ім.Леніна від 17 лютого 1983 року, архівного витягу з протоколу №3 цих зборів від 29 квітня 1983 року та копії витягу з поземельної книги(Т.2, а.с.3-5), з яких вбачається, що за домоволодінням відповідачки було закріплено дві земельні ділянки, загальною площею 0,1500 га, із яких-0,06 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та 0,09га для городництва, хоча оскаржуваним рішенням було передано в приватну власність ОСОБА_3 дві земельні ділянки вже загальною площею 0,1681 га, із них - 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, 0,0681 га - для ведення особистого селянського господарства.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині визнання не дійсними оспорюваних рішення Кагарлицької міської ради № 145 від 29 грудня 2011 року у частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності, та надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та державного акту на право власності на цю земельну ділянку підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що заявлені ОСОБА_2 вимоги щодо скасування рішення Кагарлицької міської ради № 145 від 29 грудня 2011 року у частині затвердження матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 площею 0,0681 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 та надання цієї ділянки у власність відповідачці, а також у частині скасування реєстрації земельних ділянок та поземельної книги, не підлягають до задоволення, оскільки позивачкою в цій частині не було доведено порушення її майнових чи будь-яких інших прав.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню згідно ст. 309 ЦПК України з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 29 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Рішення Кагарлицької міської ради № 145 від 29 грудня 2011 року у частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності, та надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1, - скасувати.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_3, виданий 28 лютого 2012 року на ім'я ОСОБА_3, на земельну ділянку площею 0,1000 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 02097.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 182 (сто вісімдесят два) грн. 70 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: