АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім» про визнання зобов'язання за кредитним договором припиненим, -

УСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» про визнання зобов'язання за кредитним договором припиненим. Позов мотивовано тим, що 06.02.2008 р. вона уклала з АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», правонаступником якого є ПАТ «Банк «КЛІРІНГОВИЙ ДІМ» кредитний договір № 0000311/5-2008К та договір застави автомобіля №0001/11-2008, за яким у забезпечення виконання кредитних зобов'язань передала в заставу автомобіль марки DAEWOO, модель МАТІZ, тип - легковий хетчбек, червоного кольору, 2007 р. випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1. Позивач вказує, що виконувала свої зобов'язання за кредитним договором належним чином до жовтня 2010 р., надалі в зв'язку зі скрутним матеріальним становищем припинила сплату щомісячних платежів за кредитом. 24.04.2012 р. на засіданні Правління банку прийнято рішення про визнання її кредитної заборгованості безнадійною та списання за рахунок резервного фонду. 27.04.2012 р. на виконання рішення засідання Правління банку від 24.04.2012 р. заборгованість була погашена за рахунок резервного фонду, що підтверджується меморіальними ордерами. Проте, 11.11.2014 р. одержала від банку лист-вимогу про дострокове погашення кредиту з нарахованими процентами та штрафними санкціями, що вважає протиправним, оскільки відповідно до положень ст. 605 ЦК України зобов'язання за кредитним договором припинені внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків. Позивач просила суд визнати зобов'язання по погашенню кредиту та процентів за кредитним договором 0000311/5-2008к від 06.02.2008 р. припиненими.

Унікальний номер справи: 758/4306/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13994/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Трегубенко Л.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім» про визнання зобов'язання за кредитним договором припиненим - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що ухвалюючи рішення, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що факт визнання боргу позивачки безнадійним та відшкодування боргу за рахунок резерву свідчить, у відповідності до ст. 605 ЦК України, про припинення зобов'язання внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.02.2008 р. позивач уклала з АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», правонаступником якого є відповідач, кредитний договір № 0000311/5-2008К, за умовами якого одержала кредитні кошти у сумі 10 730 дол. СІІІА на придбання автомобіля марки DAEWOO, з кінцевим терміном погашення кредиту та сплати процентів до 05.02.2015 р. ( а. с. 4-10).

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань позивач за договором застави №0001/11-2008 передала в заставу автомобіль марки DAEWOO, модель МАТІZ, тип - легковий хетчбек, червоного кольору, 2007 р. випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 ( а. с.11, 12).

З 25.08.2009 р. позивач у зв'язку з погіршенням матеріального становища припинила сплату щомісячних платежів у рахунок повернення кредиту та сплати процентів за кредитним договором.

Також встановлено, що 24.04.2012 р. відповідно до Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 р. №172, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №722/19490 та Облікової політики банку на засіданні Правління банку з метою поліпшення структури банку було прийнято рішення (протокол № 49) відшкодувати (списати) за рахунок відповідних резервів заборгованість, що обліковується на балансі, визначену безнадійною згідно Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 06.07.2000 р. №279, зареєстрованого в Міністерством юстиції України 03.08.2000 р. за №474/4695, позичальників згідно з списком, що відображений в додатку №1, у тому числі й позивача на суму 11450, 41 дол. США ( а. с. 15, 16).

27.04.2012 р. на виконання рішення Правління банку від 24.04.2012 р. заборгованість позивача за кредитним договором у сумі 11 567,96 дол. США була списана за рахунок резервів банку, що підтверджується копіями меморіальних ордерів №№1476877/12, 1476878/12, 1476879/12, 1476880/12, 1476881/12, 1476882/12 від 27.04.2014 р., в зв'язку з чим з 26.04.2012 р. припинено нарахування процентів за користування кредитом ( а. с. 27-29).

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що прощення боргу є не обов'язок, а усвідомлене волевиявлення, право кредитора звільнити боржника від його обов'язків, що не характерно спірним правовідносинам.

Також враховано судом першої інстанції, що зміст нормативних документів, на підставі яких приймалося рішення про визнання кредитної заборгованості позивача безнадійною та списання її за рахунок резервного фонду банку, не містить жодних положень, співзвучних з нормами ст. 605 ЦК, що регулюють припинення зобов'язань внаслідок прощення боргу кредитором, процедури оформлення припинення зобов'язання з цих підстав, з урахуванням кредитного договору, термін дії якого не сплив, правового врегулювання, питань оподаткування тощо.

Натомість, п. 2 рішення Правління банку від 24.04.2012 р. (протокол № 49), на яке посилається позивач, передбачено продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву заборгованості, визначеної безнадійною згідно нормативно-правових актів НБУ, до закінчення строку, що визначений Обліковою політикою банку з урахуванням вимог законодавства України щодо відшкодування збитків.

Крім того, відповідно п. 7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 р. №172, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №722/19490, відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента.

Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК).

За загальним правилом, зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК ).

Сторони є вільними у виборі будь-яких підстав припинення їх зобов'язань, в тому числі домовитися про можливість припинення зобов'язання в односторонньому порядку за бажанням будь-якої сторони.

Під припиненням зобов'язання розуміється припинення правового зв'язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов'язків, що становлять зміст зобов'язання, та стосуються будь-яких цивільно-правових зобов'язань, якщо дотримуються умови їх настання.

Тобто кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобов'язанні дій, а боржник звільняється від обов'язку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності.

Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про визнання зобов'язання, в даному випадку за кредитним договором, припиненим, оскільки судовому захисту підлягає існуюче право на день прийняття судового рішення.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, крім подання позовної заяви про визнання зобов'язання за Кредитним договором припиненим, Позивач також подавала до Подільського районного суду міста Києва позовну заяву про визнання Кредитного договору та Договору застави автомобіля №0001/11-2008 від "06" лютого 2008 року недійсними, рішенням Подільського районного суду м. Києва від "10" липня 2015 року по справі № 758/1967/15-ц в задоволенні позовних вимог - відмовлено. Встановлено зі змісту позовної заяви, що позивач підтверджує дійсність зобов'язання зі своєї сторони та порушення зобов'язань Відповідачем щодо надання останнім Позивачу коштів в іншій валюті, ніж та що зазначена в Кредитному договорі.

Крім того, в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №753/1105/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, тобто є належні докази того, що банк продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву заборгованості.

З огляду на фактичні обставини справи, вірним є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача про визнання зобов'язання по погашенню кредиту та процентів за укладеним з ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» кредитним договором №0000311/5-2008К від 06.02.2008 р. припиненими внаслідок звільнення (прощення боргу), - є не доведеними, і задоволенню не підлягають.

Списання банком безнадійної заборгованості за кредитним договором не припиняє зобов'язань позичальника по поверненню кредиту та сплаті нарахованих процентів.

Таку ж правову позицію висловлює і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в справі № 6- 21708св15, яка є тотожною відносно даної, ухвалою від 30 вересня 2015 року касаційну скаргу особи_3 (позивача) відхилено, з посиланням на норми Порядкувідшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву та ст. 526 Цивільного кодексу України відповідно до якої, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги, доводи якої повторюють доводи позовної заяви, які вже були повно та всебічно розглянуті судом першої інстанції, та яким була надана обґрунтована правова оцінка, і вважає, що за таких обставин підстави для задоволення скарги відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: