У Х В А Л А

22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2015 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 3 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2015 року, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість у розмірі 721 248 грн. 31 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження у справі.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушуть питання про скасування ухваленого у справі рішення суду касаційної інстанцій з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статей 516, 517, частини 4 статті 559 ЦК України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 3 квітня 2009 року № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг».

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилаються на постанови Верховного Суду України від 29 січня 2014 року та від 17 вересня 2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року, від 25 березня 2015 року, від 4 березня 2015 року, від 23 квітня 2014 року, 23 липня 2014 року, від 13 серпня 2014 року, від 19 березня 2014 року, від 24 липня 2013 року, від 18 вересня 2013 року, від 3 жовтня 2012 року та постанову Вищого господарського суду України від 28 вересня 2011 року.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказують на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із доведеності факту укладення кредитного договору, договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором і обґрунтованості вимоги дострокового повернення всієї суми заборгованості. При цьому судами встановлено, що строк пред'явлення вимог до поручителя не сплинув.

Разом з тим в постановах Верховного Суду України від 29 січня та 18 вересня 2014 року, на які посилається заявник як на приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку, суди встановивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним не пред'явив вимоги до поручителя про виконання зобов'язання, дійшов висновку про те, що зобов'язання за договором припинилося.

В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року та 19 березня 2014 року, зроблено висновок про те, що банк звернувся з позовом до поручителя вже після спливу шестимісячного строку, встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

В постанові Вищого господарського суду України від 28 вересня 2011 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, судами розглянуто спір про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса.

Отже, у справах наявні різні предмет спору та наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 жовтня 2012 року, 18 вересня 2013 року, 4 квітня, 13 серпня, 23 липня 2014 року, 21 січня, 4 березня та 25 березня 2015 року не можуть бути зразком неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення та направив справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
А.Г. Ярема