Справа № 461/7811/13 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/3151/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
Категорія справи:2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Курій Н.М.

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, представника третьої особи Мартин О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 15 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Львівська міська рада, Виконавчий комітет Львівської міської ради, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське комунальне підприємство /ЛКП/ "Айсберг" про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом демонтажу самовільно встановленого дашка,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив та просить зобов'язати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом демонтажу пластико-металевої конструкції (дашка) з-під балкону квартири АДРЕСА_1 стягнути в його користь 114,70 грн. судового збору та 1000 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що проживає і зареєстрований та є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1. Квартира розташована на другому поверсі будинку. На першому поверсі у квартирі №1 проживає відповідач ОСОБА_7. Стверджує, що вона самовільно, без виготовлення проектної документації та у відсутності документів дозвільного характеру, встановила пластикову конструкцію з металевим каркасом (навіс-дашок), площею приблизно 10 кв.м. на балконі другого поверху, що є прилеглим до належної йому квартири, хоча жодного відношення до даного балкону немає. Факт встановлення цього дашка підтверджується постановою адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 28.02.2011 року №р-95 "Про демонтаж самовільно встановленого дашка із пластику в подвір'ї будинку АДРЕСА_1 в м.Львові", якою ОСОБА_7, як співвласника квартири зобов'язано за власні кошти демонтувати самовільно влаштований дашок. Разом з тим, ні перед будівництвом ні під час такого, дозволу на встановлення даного дашка не давав. Його ж прохання демонтувати конструкцію ОСОБА_7 проігнорувала, тому неодноразово звертався як в Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради так і в ЛКП "Айсберг" з вимогами вжити заходів щодо демонтажу цього дашка. На його погляд, встановлений дашок не відповідає будівельним нормам. Свої доводи мотивує тим, що внаслідок влаштування дашка над його квартирою під час опадів створюється значний шум, який порушує його спокій та сон. Дана конструкція сконструйована таким чином, що затримує абсолютно весь пил, бруд, опале листя тощо, нашарування з роками лише збільшується та є наслідком утворення грибків та різного роду інфекцій. При сухій погоді й відчинених вікнах, вітром у квартиру заноситься пилюка, а після дощу - стійкий неприємний запах бруду. Оскільки під вагою встановленого дашка балкон другого поверху просідає, тому як для нього особисто, так і решті мешканців будинку існує реальна щоденна загроза для життя і здоров'я, внаслідок обвалу. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 15 січня 2015 року поновлено ОСОБА_3 строк позовної давності для звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_3 задоволено.

Зобов"язано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 демонтувати пластико-металеву конструкцію (дашок) з-під балкону квартири АДРЕСА_1. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 114 грн. 70 коп. та 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила відповідач - ОСОБА_7. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалене на підставі не повного дослідження матеріалів справи. Апелянт звертає увагу, що встановлення пластикового дашка не потребує дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів, встановлення пластикового дашка обумовлено необхідністю безперешкодного використання власного майна, встановленням дашка не порушено права мешканців будинку. Також вважає, що судом безпідставно поновлено позивачу пропущений строк позовної давності, так само як і безпідставно стягнуто з відповідача витрати на правову допомогу. В апеляційній скарзі просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що діями відповідачів, а саме, встановлення пластикового дашка в місці загального користування яким є балкон, навпроти квартири позивача та без його згоди. Також при ухваленні даного рішення судом поновлено ОСОБА_3 строк позовної давності для звернення до суду та вирішено питання судових витрат та витрат на правову допомогу.

Проте в цілому з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 03.07.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом.

Оскільки статтею 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлено тривалістю у 3 роки, а конструкцію, яка є предметом спору як об"єкт, що порушує права позивача встановлено 12.06.2010 року, строк позовної давності звернення до суду позивачем є пропущеним, однак на підставі п.5 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, на підставі чого суд визнав поважними причини пропущення позовної давності для захисту порушеного ОСОБА_3 права. З даним висновком, колегія суддів погоджується в повній мірі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1.

З довідки, виданої 03.10.2012 року ЛМКП "Айсберг" встановлено, що в належній на праві спільної часткової власності квартирі ОСОБА_3 зареєстрований лише один.

Квартира АДРЕСА_1 в якій мешкає ОСОБА_3 розташована на другому поверсі трьохповерхового будинку, вікна та двері якої мають вихід у двір будинку, що підтверджується технічним паспортом на приватизовану квартиру, складеному 07.07.2003 року Львівським ОДКБТІ та ЕО. Другий поверх згаданого будинку обладнаний балконом загального користування квартир №3 та №4.

Поверхом нижче від квартири № 4 де мешкає ОСОБА_3, на першому поверсі у квартирі №1 проживають відповідачі - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом із неповнолітнім ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, які є співвласниками даної квартири.

ОСОБА_7 визнала, що саме нею в подвір"ї будинку АДРЕСА_1 самовільно встановлено дашок із пластику.

Згідно постанови адміністративної комісії № 241 від 21.10.2010 року, ОСОБА_7 визнано винною за ст.150 КпАП України у самовільному переплануванні житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Львові, а саме: встановленні дашка із пластику, що призвело до зміни зовнішнього виду фасаду.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 28.02.2011 року №р-95 "Про демонтаж самовільно встановленого дашка із пластику в подвір"ї будинку АДРЕСА_1 в м.Львові" ОСОБА_7 - співвласника квартири АДРЕСА_2 зобов"язано за власні кошти демонтувати самовільно влаштований дашок із пластику в подвір"ї будинку АДРЕСА_1

Не погоджуючись із вказаним розпорядженням ОСОБА_7 звернулась з адміністративним позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про його скасування.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2014 року оскаржуване Розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №р-95 «Про демонтаж самовільно влаштованого дашка із пластику в подвір'ї будинку АДРЕСА_1 від 28.02.2011 року, скасовано.

Суд апеляційної інстанції вказав, що при прийнятті Розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 28.02.2011 року №р-95 «Про демонтаж самовільно встановленого дашка із пластику в подвір'ї будинку АДРЕСА_1 в м.Львові» Галицькою районною адміністрацією не взято до уваги наявність інших повнолітніх співвласників та зобов'язано лише ОСОБА_7 - співвласника квартири АДРЕСА_3 за власні кошти демонтувати самовільно влаштований дашок із пластику в подвір'ї будинку АДРЕСА_1 що власне стало єдиною причиною його скасування.

Відповідно до положень статей 15, 16, 386, 391 Цивільного кодексу України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Частиною 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", ч.2 ст.382 ЦК України визначено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Оскільки відповідно до вищезазначених положень закону, власники багатоквартирних житлових будинків, до яких належить й будинок АДРЕСА_1 у м.Львові, є співвласниками допоміжних приміщень, а тому розпоряджатись спільним майном можуть тільки за згодою усіх співвласників.

За таких обставин, не можна вважати заяву мешканців квартир № 2,3,5 будинку АДРЕСА_1 у м.Львові про те, що не заперечують проти встановлення дашка над квартирою №1 цього будинку, як згоду усіх співвласників будинку у розумінні ст.369 ЦК України, оскільки письмова згода ОСОБА_3, як одного із співвласників будинку, відсутня, оскільки виступав проти влаштування дашка, покликаючись на порушення його прав як власника квартири у цьому будинку.

Колегія суддів в даному випадку погоджується з висновком суду першої інстанції, в тому, що права ОСОБА_3, як власника квартири у багатоквартирному будинку порушені, оскільки дашок влаштований ОСОБА_7 без його згоди.

Судом першої інстанції вірно підкреслено, що утримувати майно, що належить власникові є його обов"язком, проте й власник не може здійснювати своє суб"єктивне право на шкоду іншим особам.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що для надання правової допомоги фахівцем в галузі права, яка полягає у комплексному юридичному супроводі справ замовника щодо демонтажу про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом демонтажу самовільно встановленого дашка по АДРЕСА_1 в м.Львоі та відшкодування іншої передбаченої законодавством шкоди, між ОСОБА_3 (позивачем) та ОСОБА_4 10 червня 2013 року укладено договір про надання правової допомоги. Пунктом 4.1 даного договору встановлено, що фіксована вартість за надання правових послуг у справі становить 1000 грн. Також договором передбачено порядок здійснення такої оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» установлено, що граничний розмір витрат, пов`язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на зазначене уваги не звернув; стягуючи на користь позивача 1 000 грн. витрат на юридичну допомогу, не врахував, що ці витрати документально підтверджені частково, на суму 500 грн., законодавством установлено граничний розмір їх компенсації, однак суд першої інстанції не з'ясував, який саме розмір такої компенсації підлягає відшкодуванню, що позивачем не надано детального розрахунку сум, витрачених ним на правову допомогу, виходячи із реальної погодинної участі його захисника у даній цивільній справі.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вищевказаним обставинам справи та наведеним вище нормам матеріального права, що свідчить про невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи і дає підстави для скасування рішення суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні згаданої позовної вимоги.

На підтвердження законності рішення суду першої інстанції в частині зобов"язання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 демонтувати пластико-металеву конструкцію (дашок) з-під балкону квартири АДРЕСА_4, колегія суддів приймає до уваги Акт обстеження від 29.04.2015 року складеного майстрами ЛКП "Айсберг", яким встановлено, що мешканкою квартири №1 ОСОБА_7 в подвір"ї будинку між другим та першим поверхом, до балкону біля квартири №4, де проживає ОСОБА_3, самовільно влаштовано пластиковий дашок з металевої конструкції, на даний час на дашку відбувається скупчення бруду та моху, що призводить до неприємного запаху і створює незручності у проживанні мешканцям. Також зазначено, що ОСОБА_7 дозвільних документів не представлено.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року залишено без змін постанову Галицького районного суду м. Львова від 19 лютого 2013 року по справі №1304/562/12, 2а-461/25/13, якою в задоволенні позову ОСОБА_7 про скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №р-95 "Про демонтаж самовільно влаштованого дашка із пластику в подвір"ї будинку АДРЕСА_1 в м.Львові" від 28 лютого 2011 року відмовлено з тих підстав, що спірне розпорядження прийнято Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради підставно та обґрунтовано, а також в межах її компетенції, оскільки, по причині самовільного влаштування позивачем дашка із пластику в подвір'ї будинку АДРЕСА_1 в м.Львові питання про його узаконення було предметом розгляду міжвідомчої комісії Галицького району від 08 лютого 2011 року, на засіданні якої було вирішено демонтувати самовільно влаштований дашок, оскільки Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом №76 від 17 травня 2005 року Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, передбачено заборону на переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту. Судом зазначено, що ОСОБА_7 шляхом встановлення дашка проведено самовільне перепланування житлового будинку, що призвело до зміни зовнішнього вигляду фасаду, на що потрібний відповідний дозвіл, якого вона немає.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 слід задовольнити частково, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 15 січня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн. скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні згаданої позовної вимоги відмовити. В решті рішення залишити без змін, оскільки таке рішення в іншій частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують, а тому рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 304, п.2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 15 січня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн. скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення яким в задоволенні згаданої позовної вимоги відмовити.

В решті рішення Галицького районного суду міста Львова від 15 січня 2015 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням рішенням законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.М. Курій

Н.П. Крайник