АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Саліхова В.В.

суддів Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Пятничук В.Г.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Матвієнко Н.І.

представника зацікавленої особи Голеня О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва», третя особа Київський міський профспілковий комітет первинної профспілкової організації Комунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом про поновлення її на роботі в КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва», стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу у розмірі 3 305,62 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., та стягнення з відповідача на користь позивача кошти, які були витрачені на придбання медикаментів в розмірі 406,64 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.11.2015 позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді оператора пульту керування устаткуванням житлових і громадських будинків ЖЕД-201 КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва». Стягнуто з КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу, в розмірі 22 205,81 грн. та стягнуто з відповідача на користь державного бюджету України 243,60 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Справа № 755/10596/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/16277/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі КП «Дирекція замовника з Управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» просить рішення суду першої інстанції скасувати. Посилається на його необґрунтованість. Вказує, що останнє не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що на теперішній час в штатному розписі підприємства відсутня посада, на якій працювала позивач, в звязку з чим у відповідача немає реальної можливості поновити позивача саме на цій посаді. Зазначив, що відмова профспілкового комітету в наданні згоди на звільнення працівника є необґрунтованою, в звязку з чим у відповідача були усі законні підстави для звільнення позивача без згоди профспілкової організації.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов стосовно поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу є обґрунтованим.

З таким висновком суду колегія суддів повністю погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 з 10.01.2008 працювала на посаді оператора пульту керування устаткуванням житлових і громадських будинків в КП «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва (КП «Дирекція замовника з Управління житловим господарством Дарницького району м. Києва») (а. с. 7). 30.04.2015 позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників відповідно до наказу № 166-к КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» на виконання п. 2 розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 30.01.2015 р.№ 33 (у редакції розпорядження ДРДА від 10.02.2015 № 56) у звязку із змінами в організації виробництва праці працівників, що призвело до скорочення штату працівників: КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» (а. с. 14). Профспілковий комітет первинної профспілкової організації відповідача не дав згоди на звільнення позивача (а. с. 126). Відповідно до довідки від 05.10.2015 КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» ОСОБА_1 було нараховано та виплачено 3 916,50 грн. за 35 календарних днів невикористаної відпустки. (а. с. 117). Відповідно до довідки №386 від 19.05.2015 позивач отримала заробіток за березень 2015 року - 3 772, 48 грн., за лютий 2015 року - 3 177, 57 грн. (а. с. 27).

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. При цьому суд правомірно виходив з доведеності обставин, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Крім того, згідно з ч. 2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що для того, щоб звільнити працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, роботодавець повинен вручити працівнику письмове повідомлення про скорочення та надати йому можливість переходу на іншу посаду. Відмова в переході на нову роботу або згода працівника має бути складена в письмовій формі. При скороченні персоналу роботодавець може пропонувати працівнику перехід на оплачувану нижче посаду, а вже працівник приймає рішення погодитися на неї чи ні. Для роботодавця дуже важливо завчасно попередити співробітника про виклик звільнення: при скороченні штатів фахівець повинен бути попереджений за 2 місяці. У разі порушення даних термінів, працівник має право подати до суду позов про незаконність проведення процедури.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 та пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша стаття 43 КЗпП України).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Таким чином, звільнення члена первинної профспілкової організації підприємства без попередньої згоди на це первинної профспілкової організації є порушенням вимог КЗпП України.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є членом профспілкової організації КП «Дирекція замовника з Управління житловим господарством Дарницького району м. Києва». Відповідачем до останнього був направлений лист про надання дозволу на звільнення за скороченням штату працівників. Профспілковий комітет первинної профспілкової організації відповідача мотивовано не дав згоди на скорочення посад операторів пульту та не надавав згоди на звільнення позивача (а. с. 126).

Таким чином, в суді встановлено і не заперечується відповідачем, що відповідач звертався до профспілкової організації з поданням про надання згоди на звільнення позивача, але такої згоди не отримав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при звільненні ОСОБА_1 відповідач не отримав згоди первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, у звязку з чим порушив вимоги ст. 43 КЗпП України при її звільненні.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо поновлення позивача на посаді та стягненням середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з його середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпПУкраїни при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Задовольняючи позов у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено з порушенням трудового законодавства, тому їй підлягає виплата середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 вищевказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (година) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Перевіривши розрахунок проведений судом першої інстанції, колегія суддів вважає їх правильними.

За наведених обставин, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог правильними.

По суті доводи апеляційної скарги зводяться до твердження відповідача про необґрунтовану відповідь первинної профспілкової організації про не надання згоди на звільнення позивача.

Враховуючи, що матеріали справи свідчать про протилежне, колегія суддів вважає , що вказаний довід не спростовує висновків суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що поновлення позивача на вказаній посаді неможливе, у звязку з її відсутністю, також є необґрунтованою.

Відповідно до ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За наведених обстави відсутність на підприємстві посади, з якої позивача було звільнено, не може бути підставою для поновлення порушеного права позивача при звільненні.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що звільнення відповідача відбувалося з порушеннями вимог діючого законодавства, висновки суду першої інстанції і в цій частині колегія суддів також вважає правильними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при звільненні ОСОБА_1 відповідач не отримав згоди первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, у звязку з чим порушив вимоги ст. 43 КЗпП України при звільненні позивача.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Антоненко

О.І.

Шкоріна