Справа № 477/2734/14-ц
Провадження № 2/477/82/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Федоровській Л.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будовами та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 4,73 га, що розташована на території с.Калинівка Жовтневого району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті тітки ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що після смерті його тітки ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, в тому числі, у виді вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки. Він є єдиним спадкоємцем за правом представлення як спадкоємець першої черги після смерті своєї матері та рідної сестри ОСОБА_3 У передбачений законом строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності спадкодавця на житловий будинок, а щодо земельної ділянки - у зв'язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу, тому він був змушений за захистом своїх прав звернутися до суду із цим позовом.

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути у його відсутності.

Відповідач Калинівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника.

Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог суд встановив, що за даними свідоцтва про смерть НОМЕР_1, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, про що міським відділом державної реєстрацій актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції здійснено актовий запис про смерть за № 1112 від 11.03.2014 року (а.с. 12).

Родинні відносини позивача та ОСОБА_3 як рідних племінника та тітки підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м.Херсону від 23 вересня 2014 року, що набрало законної сили 03.10.2014 року (а.с. 13).

Пояснення позивача щодо його права на спадкування після смерті ОСОБА_3 як спадкоємця другої черги за правом представлення після смерті його матері ОСОБА_8, підтверджуються даними копії свідоцтва про смерть останньої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 45-46).

За даними спадкової справи № 25/2014, після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини звернувся лише ОСОБА_1, та який є єдиним спадкоємцем, оскільки інші особи із такою заявою не зверталися та на час смерті ОСОБА_3 була зареєстрована одна (а.с. 48-56).

Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом підтверджуються постановою приватного нотаріуса Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_7 від 07.11.2014 року, яким позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів, що підтверджували б належність вищевказаного спадкового майна спадкодавцю (а.с. 54).

Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як вказує позивач, правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок його тітка не одержувала.

Однак, за відомостями Калинівської сільської ради, за даними по господарської книги, головою домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 та власником останнього є ОСОБА_4. Більш того, за відомостями цієї сільської ради, рішення щодо передачі ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1100 га приймалось, однак остання цим право не скористалася, державний акт на своє ім'я не отримала (а.с. 15).

За даними технічного паспорту вказаного будинку, останній 1972 року побудови (а.с. 26).

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу.

Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами.

Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття ОСОБА_3 власності щодо вищевказаного житлового будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією.

За такого суд дійшов висновку, що за життя ОСОБА_3 набула права власності на це нерухоме майно, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформила.

Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі, право власності ОСОБА_3 на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню спадкових прав її спадкоємцем.

Щодо земельної ділянки, то, як вказує позивач, оригінал правовстановлюючого документу щодо цього майна не зберігся.

Відповідно до копій Державного акту серії ІІ-МК №011536, від 19 лютого 2002 року, у власності ОСОБА_4 перебувала земельна ділянка площею 4,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 31).

Вказане також підтверджується відомостями відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області від 24.12.2014 року вих. №7436/01-13 (а.с. 42).

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1262, 1266, 1268 ЦК України, ОСОБА_1 є єдиними спадкоємцями за законом майна після смерті його рідної тітки ОСОБА_3 проте через вищевказані обставини позивач позбавлений можливості нотаріально оформити свої спадкові права, встановивши належність вищевказаного майна спадкодавцю, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право ОСОБА_1 підлягає захисту судом шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 11, 202-205, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаєві, право власності на:

- житловий будинок АДРЕСА_1

- земельну ділянку площею 4,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та належала ОСОБА_4 відповідно до Державного акту серії ІІ-МК № 011536, виданого на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Калинівської сільської ради народних депутатів від 30 квітня 2001 року № 3 та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 109.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.М. Семенова