Провадження № 22-ц/773/801/15 Категорія: 49 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалено розірвати шлюб між громадянкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою с. Сєверо-Єнисейськ Красноярського краю, Росія, та громадянином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем м. Луцьк Волинської області, зареєстрований 15.09.2002 року відділом РАГСу Луцького міського управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 1065.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із таких мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне проживання і збереження сім'ї неможливе, оскільки за наданий судом термін для примирення відповідачем не вчинено будь-яких спроб для цього і позивач в категоричній формі не бажає примирення.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 15.09.2002 року відділом РАЦСу Луцького міського управління юстиції у Волинської області, актовий запис № 1065, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а. с. 4).

Від спільного подружнього життя у сторін народилось двоє дітей: Син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 7-8).

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружи, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.3 та 4 ст. 56 СК України).

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю" встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 ствердила, що сім'ю неможливо зберегти, оскільки втрачені почуття любові та взаємоповаги один до одного.

Сторонам надавався строк для можливого примирення, який не дав бажаного результату.

Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім'ї, та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо збереження сім'ї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_1

Покликання апелянта на неналежне з'ясування судом обставин справи та надання судом першої інстанції досить незначного терміну для примирення є безпідставними. Як вбачається з матеріалів справи не дивлячись на тривалий період знаходження даної справи в суді (з листопада 2014 року) ОСОБА_2 не вдалось примиритись з позивачем. Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідач вказував, що за весь це й період часу він лише декілька разів спілкувався з позивачем та їхні стосунки не покращились. Дані обставини також свідчать про небажання ОСОБА_1 зберегти сімейні стосунки з відповідачем.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: