01.10.2015 Справа № 363/2498/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

01 жовтня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Скарлат О.І.,

при секретарі Хом'як А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в червні 2015 року звернувся до суду з даним позовом. посилаючись на те, що в 2005 році в с.Богдани Вишгородського району Київської області між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено в усній формі договір довічного утримання (догляду) , згідно умов якого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (як відчужувачі) передали позивачу ОСОБА_1 (як набувачу) у власність жилий будинок загальною площею 51,8 кв.м з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, а позивач зобов'язався матеріально забезпечувати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 утриманням та доглядом за ними довічно. Право власності на вказаний житловий будинок набуто ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах по 1/2 частині кожному на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом вишгородського нотаріального округу Голуб Л.А. Позивач зазначає, що після укладання договору довічного утримання в 2005 році, він вживав заходів щодо укладання вказаного договору у письмовій формі з його подальшим нотаріальним посвідченням, проте внаслідок незадовільного стану здоров'я, ускладненого регулярним вживанням алкогольних напоїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 цей намір був неможливим. Протягом 2005-2008 років позивач декілька разів домовлявся з нотаріусом про укладення вказаного договору в письмовій формі , однак поїхати до нотаріуса не представилося можливим. Позивач зазначає, що він протягом 2005-2008 років сумлінно виконував взяті зобов'язання щодо утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: щомісячно надавав їм грошові кошти в розмірі 200 грн. , а з 2007 року - по 400 грн., привозив продукти харчування , забезпечував одягом, взуттям, медикаментами та виконував інші доручення щодо виконання робіт по господарству. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 Після їх смерті позивач здійснив їх поховання з власний рахунок, продовжує доглядати за будинком.

На підставі вищенаведеного, позивач просить визнати дійсним договір довічного утримання (догляду) укладений в 2005 році в усній формі в с.Богдани Вишгородського району Київської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 , згідно умов якого , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (як відчужувачі) передали ОСОБА_1 (як набувачу) у власність жилий будинок загальною площею 51,8 кв.м з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 зобов'язався матеріально забезпечувати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 утриманням та доглядом за ними довічно.

Під час розгляду справи ухвалою суду від 08.09.2015 року по даній справі залучено в якості третьої особи - ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в поновму обсязі з викладених в позові підстав та просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, повідомлена про розгляд справи, причини її неявки до суду не відомі.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належав на праві власності в рівних частинах по 1/2 частині кожному житловий будинок в АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом вишгородського нотаріального округу Голуб Л.А., зареєстрованого в Богданівській сільській раді Вишгородського району за №9 від 20.10.1997 року (а.с.12).

Згідно довідки Богданівської сільської ради № 02/33 від 01.03.2015 вбачається, що житловий будинок , який належав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу зареєстрованого Богданівською с/радою за №9 від 20.10.1997 року дійсно знаходиться в АДРЕСА_1.(а.с.10).

Згідно довідки Богданівської сільської ради від 01.03.2015 року № 02-33/34 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в даному житловому будинку не були зареєстровані, але з 1997 року постійно в ньому проживали. На день смерті спільно з ними в указаному житловому будинку ніхто не був зареєстрований і не проживав (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.6).

Згідно листа державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори від 08.09.2015 року № 1179/01-16 після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилась.

Після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа 26.02.2008 року , з заявою про прийняття спадщини звернулася до нотаріальної контори ОСОБА_2, яка є сестрою ОСОБА_3.

У відповідності до ст.ст.744-746 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) відчужувач передає у власність набувачеві частину квартири, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. Договір довічного утримання укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

При виконанні цих умов у відповідності до ст.748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання за правилами ст. 334 ЦК України.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальну посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику по справах про визнання угод недійсними» зі змінами, внесеними постановою № 13 від 25 грудня 1992 року і № 15 від 25 травня 1998 року в п.4 указав, що якщо така угода виконана цілком або частково однієї зі сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч.2 ст.47 ЦК України (1963 року) (ст.220 ЦК 2003 року) за вимогою сторони, що виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Позивачем всупереч ст.60 ЦПК України не надано до суду належних та допустимих доказів , що між ним та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 була домовленість щодо істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що йому нічого не відомо про укладення договору довічного утримання між позивачем та ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вказав, що позивач допомагав їм по господарству.

Посилання позивача на те, що він здійснив поховання за власний рахунок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також, що він проводив роботи по утриманню будинку не доводять того, що між сторонами був укладений в усній формі договір довічного утримання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що договір довічного утримання укладено усно та досягнуто між сторонами всіх істотних умов, а тому в позові ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання укладеного в 2005 році дійсним слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору дійсним - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя