ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7122/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі :

головуючого судді Набудович І.О.

за участю секретарів Івашків Р.В., Потапенко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Королівський смак» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Торговий дім «Королівський смак» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, посилаючись на те, що він працював у відповідача з 01.10.2014 р. по 31.01.2015 р. на посаді торгівельного представника і 31.01.2015 р. був звільнений за власним бажанням. Зазначив, що на день звільнення йому не було виплачено заборгованість по заробітній платі за період з 01.10.2014р. по 31.01.2015р. в сумі 4 872 грн. У зв'язку з цим просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 4 872 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення 31.01.2015 р. по 30.03.2015р. в розмірі 3 286,83 грн. та моральну шкоду за порушення його трудових в розмірі 4 000 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, пояснивши, що при прийнятті на роботу він не був ознайомлений з посадовим окладом, заробітну плату отримував іншу, ніж зазначено у відомостях, в яких розписувався тільки за отриманий бензин, при звільненні розрахунок не проводився, він отримав лише гроші за бензин, який використав на своєму автомобілі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, надавши письмові заперечення на позовну заяву.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що позивач був прийнятий на роботу у ТОВ «Торговий дім Королівський смак» на посаду торгового представника, починаючи з 01 жовтня 2014 року на неповний робочий день, тривалістю 4 години з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 28, 29).

Згідно з наказом № 193 від 31.01.2015р. позивач був звільнений з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України з 31 січня 2015 року (а.с. 49,50). З наказом про звільнення позивач ознайомлений, трудову книжку отримав (а.с. 51, 52).

Як вбачається з довідки № 11 від 09.04.2015 дохід позивача за період роботи на посаді торгового представника в ТОВ «Торговий дім Королівський смак» з 01.10.2014р. по 31.01.2015р. склав 3 393 грн., з яких утримано 663,70 грн., сума до виплати - 2 729,30 грн., фактична кількість відпрацьованих робочих годин - 344, середньогодинна заробітна плата - 9,86 грн. (а.с. 17, 18).

Згідно штатного розпису ТОВ «Торговий дім Королівський смак» на IV квартал 2014 року, затвердженого 01.10.2014р., посадовий оклад торгівельного представника складав 1450 грн. (а.с. 30-31).

Враховуючи, що позивач був прийнятий на роботу на неповний робочий день, тривалістю 4 години, то його посадовий оклад відповідно складав 725 грн.

Як вбачається з розрахункових відомостей, ОСОБА_2 було виплачено за жовтень 2014р.- 583,18 грн; за листопад 2014р. - 583,18 грн., за грудень - 583,18 грн., за січень - 979,76 грн., про що свідчить підпис позивача у зазначених відомостях (а.с. 32-48).

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні, а також у разі якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться відповідно до ст. 116 КЗпП України в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено не у день звільнення 31.01.2015р., а 09.02.2015 р., оскільки на момент звільнення позивача, останній відмовився чекати надходження грошей в касу і погодився на отримання грошей в день виплати заробітної плати по підприємству (а.с. 53).

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Разом з тим, позивач, будучи наділений правом подання доказів, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі за період з 01.10.2014р. по 31.01.2015р. в сумі 4 872 грн. та неотримання позивачем повного розрахунку при звільненні.

Також позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що протягом жовтня 2014 року по січень 2015 року у відомостях на виплату коштів він розписувався не про отримання заробітної плати, а про отримання інших коштів.

Крім того, доводи позовної заяви спростовуються і наявними в матеріалах справи доказами, а саме відомостями про отримання позивачем заробітної плати за відповідний період, суми якої відповідають посадовому окладу позивача згідно штатного розпису за неповний робочий день, тривалістю 4 години.

Доказів того, що позивач з моменту звільнення за власним бажанням оспорював розмір та строки проведення з ним розрахунку, та/або пред'являв будь-які претензій чи вимоги про порушенням відповідачем норм трудового законодавства чи невиплати заборгованості по заробітній платі та інших сум при звільненні, суду не надано.

Заперечуючи свій підпис у наданих відомостях про отримання заробітної плати, позивач не заявив клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК України рішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення.

Оскільки позивач не переконав суд у своїй правоті, не довів обставини, на які він посилається в обгрунтування своїх позовних вимог та не надав достатніх та належних доказів на підтвердження цих вимог, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 116, 117 237-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Королівський смак» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.О. Набудович