У х в а л а

іменем україни

08 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчук М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У 2014 році Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір відступлення прав вимоги.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення.

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ПАТ «Альфа-Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 30 березня 2007 року № 09-0798/2-1, позичальником згідно якого є ОСОБА_2

30 березня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 09-0798/2-1, з подальшими внесеннями змін та доповнень, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 340 000 доларів США, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором забезпечено іпотекою, відповідно до укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 іпотечного договору від 25 листопада 2009 року № 20-1269/3-1, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Банк свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного кредитного договору виконав у повному обсязі. Проте відповідач умови договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01 жовтня 2014 року утворилася прострочена заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2007 року № 09-0798/2-1 у розмірі 217 651, 65 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку еквівалентно 2 819 724 грн 57 коп., з яких: заборгованість за відсотками у розмірі 33 656, 78 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 436 030 грн 92 коп. та пеня у розмірі 26 920, 29 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 348 758 грн 23 коп.

Розмір неустойки в межах строку позовної давності становить 20 866, 58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку еквівалентна 270 331 грн 09 коп. Посилаючись на вказані обставини, банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року, позов ПАТ «Альфа Банк» задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки від 25 листопада 2009 року № 20-1269/3-1 із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, на підставі договору міни від 25 листопада 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 25 листопада 2009 року за реєстровим № 4947, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_12_28/pravo1/T990606.html?pravo=1>», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>», за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2007 року № 09-0798/2-1, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2, станом на 01 жовтня 2014 року на загальну суму 3 511 972 грн, що включає заборгованість за кредитом у розмірі 2 819 724 грн 57 коп., за відсотками у розмірі 436 030 грн 92 коп. та пені у розмірі 256 216 грн 51 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 30 березня 2007 між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 09-0798/2-1, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 340 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 03 березня 2017 року зі сплатою 12 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 25 листопада 2009року між сторонами укладено іпотечний договір № 20-1269/3-1, предметом якого є чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Вартість предмета іпотеки визначена у розмірі 2 043 920 грн.

17 грудня 2012 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, зокрема вимоги за кредитним договором від 30 березня 2007 року № 09-0798/2-1.

Згідно з розрахунком, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору від 30 березня 2007 року № 09-0798/2-1, станом на 01 жовтня 2014 року у нього виникла заборгованість у розмірі 3 526 086 грн 58 коп., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 217 651, 65 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 2 819 724 грн 57 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 33 656, 78 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 436 030 грн 92 коп. та пені у розмірі 20 866, 58 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 270 331 грн 09 коп.

08 квітня 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» на адресу ОСОБА_2 направлено вимогу з пропозицією здійснення дострокового повернення кредиту зі сплатою процентів та нарахованих штрафних санкцій протягом 30 календарних днів.

Відповідно до вимог ст. ст. 526 <nau://ukr/435-15|st526>, 530 <nau://ukr/435-15|st530>, 610 <nau://ukr/435-15|st610>, ч. 1 ст. 612 ЦК України <nau://ukr/435-15|st612> зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1054> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st212> суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60> кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st61>. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з позовом до суду банком надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого вона становить 3 526 086 грн 58 коп.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на відсутність доказів отримання кредитних коштів.

Приймаючи наданий банком розрахунок заборгованості та вважаючи, що така доведена поданими позивачем доказами, суди виходили з того, що на спростування вимог банку відповідачем не надано будь-яких доказів, в тому числі фінансових документів на підтвердження сплати кредиту та проведених розрахунків, які б відповідач вважав правильними і на доведеність відсутності заборгованості та невідповідності ціни позову фактичним обставинам.

Отже, суди попередніх інстанцій, встановивши наявність вказаної заборгованості, відповідно до наведених норм матеріального права, а також положень ст. ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку» дійшли обґрунтованих висновків про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335>, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st332> суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st332>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук