Справа № 464/5734/15-ц
пр.№ 2/464/1594/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2015 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Рудакова І.П.,

при секретарі Бондар Н.С.,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в:

представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. невиплаченої суми завданої шкоди, 3888,46 грн. пені, інфляційних витрат в сумі 11616,17 грн., 399,39 грн. -3% річних, 4000 грн.- витрат понесених у зв*язку із відновленням порушеного права, 243,60 грн. судового збору. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 09.11.2015 року вимоги позивача в частині стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 4000,00 грн. витрат понесених у зв*язку із відновленням порушеного права, залишено без розгляду з ініціативи позивача. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 31.05.2014 року близько 17.00 год. на перехресті вул..Зелена-вул.Вулецька в м.Львові мало місце дорожньбо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ГАЗ-24», д.н.з. НОМЕР_1, що застрахований у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Мазда», д.н.з. НОМЕР_2, що застрахований в ПрАТ «СК «Альфа-страхування» під його керуванням. Постановою Франківського районного суду м.Львова від 24.06.2014 року водія «ГАЗ-24», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 визнано винним у вказаному ДТП. У зв*язку з невиконанням зобов*язання по виплаті страхового відшкодування ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», рішенням Сихівського районного суду м.Львова 19.02.2015 року задоволено його позовні вимоги та стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 24666,11 грн. страхового відшкодування, 1726,50 грн. пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 06.11.2014 року по 05.02.2015 року, 1400,00 грн. витрат понесених у зв*язку з відновленням порушеного права та сплачений судовий збір. Відповідач здійснив виплату страхового відшкодування 21.05.2015 року. Враховуючи що відповідач прострочив таку виплату просить стягнути пеню з період з 06.02.2015 року по час фактичної виплати в сумі 3888,46 грн., за несвоєчасну виплату стягнути з відповідача понесені інфляційні витрати в сумі 11616,17 грн. та 3 % річних в сумі 399,39 грн. Просив також стягнути судовий збір сплачений ним при зверненні до суду в сумі 243,60 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення аналогічні доводам заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги заперечив, пояснив, що при винесенні рішення Сихівським районним судом м.Львова у справі №464/11540/14-ц було задоволено стягнення неустойки за несвоєчасну сплату страхового відшкодування. Відтак позивач повторно подав позов про той самий предмет спору і з тих самих підстав, тому просить провадження по справі закрити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19 лютого 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на його користь 24666,11 грн., пеню за невчасну виплату за період з 06.11.2014 року по 05.02.2015 року в сумі 1726,50 грн., 1400 грн. витрат понесених у звязку з відновленням порушеного права та судовий збір.

Страхове відшкодування було сплачене позивачу лише 21.05.2015 року, про що свідчить банківська виписка (а.с.9).

Згідно з п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Нормами п.36.5 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, пеня нараховується за весь період прострочення до дня фактичного виконання зобовязання.

Оскільки виконання зобовязання за укладеним між сторонами договором страхування відбулося 21.05.2015р., на користь позивача слід стягнути пеню за кожен день прострочення за період з 06.02.15 року ( дата, по яку розрахована пеня у цивільній справі № 464/11540/14-ц ) по 21.05.15 року з врахуванням спеціальної позовної давності в один рік, встановленої ст..258 ЦК України. Виходячи з наведеного позивачем розрахунку, розмір пені, яку повинен сплатити відповідач на його користь за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за вказаний період становить 3888,46 грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання згідно ст..610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ).

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно листа Верховного Суду України від 19 липня 2011 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» та постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у цивільній справі №6-49цс12 від 6 червня 2012 року зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, а тому таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації ( плати ) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки ( пені ) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми за період з 06.02.15 року (дата, по яку розрахована пеня у цивільній справі № 464/11540/14-ц ) по 21.05.15 року ( дата фактичного виконання грошового зобовязання ) в розмірі, з урахуванням проведеного позивачем розрахунку, 399,39 грн..

За тих же обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат. Із вказаних у позовній заяві розрахунків, розмір інфляційних втрат становить 11 616,17 грн.

Зазначені розрахунки не оспорюються, суд вважає, що вони виконані вірно

Покликання представника відповідача на те, що при винесенні рішення Сихівським районним судом м.Львова у справі №464/11540/14-ц було задоволено стягнення неустойки за несвоєчасну сплату страхового відшкодування, відтак позивач повторно подав позов про той самий предмет спору і з тих самих підстав, тому провадження по справі підлягає закриттю, не заслуговують на увагу, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком продовжуваного невиконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Підставність стягнення з відповідача 1000 грн., як невиплачених коштів в якості відшкодування шкоди, позивачем не доведено, відтак позов задоволенню в цій частині не підлягає.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. про що свідчить чек з банківського терміналу TS 205432.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.

На підставі ст.ст.549,599,625 ЦК України, Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 3888 грн. 46 коп. пені, 1616 грн. 17 коп. інфляційних витрат, 399 грн. 39 коп. 3% річних та 243 грн. 60 коп. судового збору, а всього 16 147 (шістнадцять тисяч сто сорок сім) грн. 62 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Рудаков І. П.