У х в а л а

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

Мазур Л.М., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Львівської області від 7 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує зобов'язання за договором кредиту від 20 квітня 2007 року щодо його повного й своєчасного погашення, унаслідок чого у нього перед банком утворилася заборгованість у розмірі 12 362, 38 доларів США, що еквівалентно

98 759 грн 35 коп., яка підлягає стягненню на користь банку.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними, посилаючись на їх несправедливість та

невідповідність вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 30 грудня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 1vh9AE00000111 від 20 квітня 2007 року у розмірі 12 362,38 доларів США, що в національній валюті складає 98 759 грн 35 коп.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 7 липня 2014 року рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 грудня

2013 року в частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення апеляційного суду Львівської області від 7 липня 2014 року в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати й передати справу в цій частині на новий апеляційний розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у іншій частині - рішення апеляційного суду залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Судом установлено, що 20 квітня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 1vh9AE00000111, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 18 476,08 доларів США, строком до

20 квітня 2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за

надання фінансового інструменту в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 139 доларів США у момент надання кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до п. 6.2 цього договору.

Періодом сплати кредиту визначено період з 20 до 25 числа кожного місяця, щомісячний платіж становить 320 доларів США, який складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди та комісії.

Відповідач порушив взяті на себе зобов'язанні щодо належного й своєчасного повернення кредиту, унаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитними договором і банк звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив із того, що через неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором у нього перед банком виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, виходив із безпідставності вимог ОСОБА_3

В цій частині ухвалені у справі судові рішення не оскаржуються.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

ОСОБА_3, заперечуючи проти позову, зазначав про неправильний розрахунок кредитної заборгованості, при здійсненні якого не було враховано кошти, отримані від реалізації його автомобіля, які були перераховані на погашення кредиту, у зв'язку з чим він заявляв клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи.

Крім того, відповідач взагалі заперечував право банку на звернення до суду з вимогою про стягнення кредитної заборгованості через переуступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором Ukraine Avto Loan Finance №о.1PL.

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано два розрахунки кредитної заборгованості ОСОБА_3, а також, на вимогу суду апеляційної інстанції, й третій розширений розрахунок заборгованості станом на 10 травня 2012 року.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув; належним чином не перевірив, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення відповідача, якими доказами вони підтверджуються; не встановив усіх фактичних обставин справи, що мають визначальне значення для правильного вирішення справи, зокрема не з'ясував графіку погашення кредиту, визначеного кредитним договором, й, відповідно, не визначився з обґрунтованістю розрахунку загальної суми боргу та його складових, не встановив, за яким порядком має обчислюватися строк позовної давності й не перевірив дотримання позивачем строку звернення до суду, унаслідок чого не встановив дійсного розміру кредитної заборгованості та не визначився з обсягом відповідальності боржника, а відтак - дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано належних доказів щодо дійсного розміру заборгованості за кредитним договором, у наданих банком розрахунках відсутні відомості про перерахування коштів, отриманих банком від реалізації заставного автомобіля, банком не наведено доводів та не надано доказів на спростування твердження відповідача щодо переуступлення права вимоги за укладеним із ним кредитним договором.

Такі висновки суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів апеляційним судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

За таких обставин, рішення апеляційного суду Львівської області від

7 липня 2014 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 7 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк

Судді: О.В. Кадєтова

Л.М. Мазур

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук