РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р.

Київський районний суд м. Харкова у складі: судді Дмитрієва О.Ф., при секретарі Латко В.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вищезазначена позовна заява, в якій в обґрунтування своїх вимог позивач посилалися на те, що з 1975 року по 2001 рік сторони перебували у шлюбі. За час шлюбу, в 1988 році подружжя вступили в ЖБК « ФЛОРА-7» та в червні 1992 році пай по квартирі АДРЕСА_1 був виплачений в повному обсязі. В 2015 році позивач вирішив подарувати свою частину квартири доньці, але не зміг цього зробити, оскільки в 2009 році право власності на квартиру зареєстровано за відповідачкою. У зв»язку з викладеним позивач просить визнати за ним право власності на ? частини спірної квартири, оскільки квартира була придбана за час шлюбу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, надала суду заперечення, у яких зазначила, що перебувала з відповідачем в шлюбі з 1975 р. по 2001 рік. В 1992 році пай по спірній квартирі був виплачений в повному обсязі. Після розірвання шлюбу в 2003 році вона купила позивачу квартиру по вул.. Халтуріна,52, де він проживає по даний час, а в 2009 році зареєструвала на себе право власності на спірну квартиру..Просила у задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності, оскільки з 1992 року відповідач ніяких вимог до неї з приводу спірної квартири не пред»являв.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступними підставами. .

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, що беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі виникає спір. Докази не можуть грунтуватися на припущеннях.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2001 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який зареєстрований 19.04.1975 року розірвано.

Згідно довідки ЖК «Флора-7» від 05.05.2009 року ОСОБА_2 є власником, постійно проживає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. 20 червня 1992 року пай по квартирі виплачен в повному обсязі.

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Відповідно до ст.. 15 Закону « Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII, який діяв на час виникнення спірних правовідносин « Член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

У п. 6 Постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України від 10 липня 2003 року N 1087-IV «Про кооперацію», стаття 384 ЦК).

На момент виникнення права власності на спірну квартири, а саме на квітень 1992 року діяло законодавство, відповідно до якого виникнення права власності не залежало від державної реєстрації прав на нерухоме майно. А відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Частиною 3 ст. 29 КпШС України встановлено, що для захисту порушеного права відносно спільного майна подружжя встановлено трирічний строк позовної давності.

Крім того, ст. 10 КпШС України встановлювала, що в тих випадках, коли для захисту порушеного права встановлено строк позовної давності, він обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно з ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, враховуючи, що спірні правовідносини виникли в 1992 році, а саме коли ОСОБА_2 набула право власності на спірну квартиру, тому строк позовної давності сплив до набрання чинності ЦК України, а відтак, до цих правовідносин застосовуються правила ЦК УРСР 1963 року щодо позовної давності.

Так, відповідно до положень ст. 76 ЦК УРСР 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно із ст. 80 ЦК УРСР 1963 року закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Таким чином викладене свідчить про те, що ОСОБА_3 пропустив строк позовної давності для звернення в суд. Клопотання про його пновлення не подано й навіть у разі подачі такого клоптавння підстав для поновлення строку не вбачається. В той же час відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності.

Саме з підстав пропуску строку позовної давноств суд відмовляє у задоволенні позову.

Питання щодо судових витрат суд вирішив у порядку ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3,10,11,88,208-218, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення (ст.294 ЦПК).

Суддя -