"05" листопада 2015 р.
Справа № 642/2035/15-ц
Провадження № 2/642/807/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

05 листопада 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участі секретаря Бурда Н.П.

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Порше Мобіліті», 3-і особи ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева М.В. про визнання договорів не дійсними, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними укладених ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі ТОВ «Порше Мобіліті») кредитного договору № 50004842 від 04 липня 2012 р., договору застави транспортного засобу № 50004842 від 06 липня 2012р. посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою М.В. та договору поруки, укладений ОСОБА_3 та ТОВ «Порше Мобіліті» № 50004842 від 04 липня 2012 р. також просив стягнути з нього на користь відповідача суму грошей якої бракує для повного повернення 235085,29 грн. отриманого ним кредиту з урахуванням вже сплачених ним відповідачу коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував що складений та підписаний сторонами договору графік погашення кредиту завідомо не відповідав загальними умовам кредитування і намірам відповідача. Його підписанням відповідач свідомо ввів його в оману стосовно розміру майбутніх платежів. Крім цього, вказав, що прив'язка гривневого еквіваленту в доларах США є незаконною кредитний договір укладено в іноземній валюті, а тому він суперечить вимогам чинного законодавства. Він не був повідомлений про орієнтовну сукупну вартість кредиту, умови даного договору є несправедливими та порушують дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін. Враховуючи усі обставини позивач вважає, що укладеним ним кредитний договір має бути визнаний судом недійсним, оскільки його умови суперечать нормам діючого законодавства. Водночас недійсне зобов'язання не підлягає запереченню, а тому і договір застави має бути визнаний судом недійсним.

У судовому засіданні представник позивача та позивач заявлені позовні вимоги підтримали та доповнили вимогою застосувати наслідки недійсності правочину (реституцію) та стягнути з відповідача на користь позивача суму, яка переплачена на день ухвалення рішення понад суми кредиту, а також зобов'язати відповідача повернути позивачу грошову суму, на яку ним виплачені відповідачу за оспорюваним договором гроші які перебільшуватимуть суму кредиту станом на день набрання рішенням суду чинності. Позовну вимогу в частині стягнення з позивача на користь відповідача суми грошей яка бракує для повного повернення отриманого кредиту з урахуванням вже сплачених відповідачу кошті, не підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях. Крім цього, звернувся до суду із заявою про відшкодування судових витрат в сумі 11116,76 грн. які складаються із витрат на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. та витрат відповідача, пов'язаною із явкою до суду в сумі 1116,76 грн. (а.с.193-196).

3-і особи ОСОБА_3 та приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева М.В. в судове засідання не з'явились, надали суду свої заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав:

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що 04 липня 2012 року ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50004842, за умовами якого ТОВ «Порше Мобіліті» (компанія) зобов'язується надати ОСОБА_2 (позичальник) кредит в сумі 235085,29 грн., що в еквіваленті становить 29058,75 доларів США, строком на 60 місяців та сплатою 9,90% річних з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1968 куб.см., рік 2012. В свою чергу позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути компанії кредит у повному обсязі, шляхом здійснення щомісячних платежів, відповідно до умов договору та графіком погашення кредиту, який становить невід'ємну частину кредитного договору.

Договір між сторонами та за участю поручителя складають цей кредитний договір, загальні умови кредитування, графік погашення, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані Сторонами та поручителем у відношенні кредиту.

З метою забезпечення вимог за вказаним кредитним договором, 06.07.2012р. між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 було укладено договір застави транспортного засобу № 50004842, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою О.М. за реєстровим № 735.

Згідно умов кредитного договору сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі (п.1.3 загальних умов кредитування).

Відповідно до п.1.3.1. загальних умов кредитування, розмірів платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладання кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частину кредитного договору. В подальшому позивальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до встановлених компанією розрахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого визначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених в договорі особливостей.

За використання кредиту у межах встановлено терміну кредитування позичальник сплачує компанії проценти за процентною ставкою. Нарахування кредиту проводиться щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного року. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту і іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту. Термін сплати процентів передбачено одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до графіка погашення кредиту (п.2.1,2.4,2.5 загальних умов кредитування).

Графіком погашення кредиту до кредитного договору встановлена сума щомісячного платежу в доларах США, що складає 615,98 дол. США (а.с.17).

У пункті 9.5-9.7 загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного договору зазначено, що відповідач належним чином ознайомив позивача з правилами надання фінансових послуг, інформацією передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умовами надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу в будь-які договірні відносини, вона проявляється також у можливості наданій стороні визначати умови такого договору.

ОСОБА_2 своїм підписом підтвердив, що сторони кредитного договору погодили усі істотні умови та погодилися укласти Загальні умови кредитування та графік погашення кредиту, що є невід'ємною частиною кредитного договору.

Таким чином, суд не бере до уваги посилання позивача та його представника про те, що позивач не був ознайомлений з умовами повернення кредиту та про сплату процентів у національній валюті в розмірі, еквівалентному іноземній валюті та на час платежу.

Відповідач виконав свої зобов'язання, що передбачені кредитним договором та надав кредит у розмірі 235085,29 грн., що в еквіваленті становить 29058,57 дол. США, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується матеріалами справи, зокрема, квитанціями про сплату позивачем коштів, спрямованих на повернення отриманого кредиту.

Згідно ч.1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Згідно вимог статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним, суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК ( ст.ст. 215, 1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, при вирішені справ про визнання кредитного договору недійсним, суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.112009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Пунктом 16 вказаної Постанови визначено, що саме по собі зростання / коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому суди повинні з'ясовувати виконання банками чи іншими фінансовими установами статей 11,18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007р. № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007р. № 541/13808

(щодо договорі, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладання кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зростання курсу долара США до гривні протягом строку дії кредитного договору, саме по собі не є достатньою підставою для визнання його недійсним.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківській кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положення ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позичальник зобов'язаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, при укладанні кредитного договору сторонами було додержано усіх вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Положеннями ч.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, частинами 1-3,5,6 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1,2,5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Оскільки обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а позовні вимоги щодо визнання недійсним кредитного договору, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім цього, відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Так, Законом України «Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р. встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалене рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність стягнення із позивача на користь відповідача витрати пов'язані із явкою останнього до суду, згідно наданих суду проїзних квитків в сумі 1116,76 грн. Вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. задоволенню не підлягають, враховуючи, що стороною не надано письмового розрахунку щодо часу участі особи, яка надавала правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 203,524,525,526,627,652,1046,1049,1054 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судові витрати пов'язані з явкою представника відповідача до суду, у розмірі 1116 (одну тисячу сто шістнадцять) грн. 76 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: