АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/6286/2015 Головуючий в 1 інстанції - Калініченко О.Б.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Грушківське» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій просила зобов'язати КП Грушківське» Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації виконати роботи по повірці квартирних засобів обліку холодної та гарячої води, встановлених за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі демонтаж, транспортування і монтаж після повірки.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 01.04.2009 року між нею та відповідачем КП «Грушківське» було укладено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовід ведення. Пунктом 4 Договору передбачено, що в квартирі встановлено два засоби обліку води: холодної води Minomerss, заводський номер 5103410, та гарячої води Minomerss, заводський номер 5098075, які були встановлені та опломбовані 09.02.2007 року і прийняті в подальшому відповідачем на абонентський облік. 27.07.2014 року вона звернулася до відповідача із заявою щодо порушення останнім умов Договору, зокрема щодо проведення повірки квартирних засобів обліку води на що отримала відповідь, що вартість проведення періодичної повірки приладів обліку води не врахована при нарахуванні плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, виконавця цих послуг на даний час не визначено, тому демонтаж приладів обліку води виконується за рахунок споживача. Позивачка вважає, що згідно з нормами чинного законодавства витрати з проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води нараховуються щомісяця споживачеві у складі послуги з утримання будинків і споруд на прибудинкових територій, а тому саме на відповідача покладено безумовний обов'язок щодо здійснення контролю установлених міжповіркових інтервалів, проведення періодичної повірки квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонту, у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, який він не виконує.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.03.2015 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Грушківське» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що рішення було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказувала , що висновок суду про те, що позивач зобов'язана проводити за власний рахунок періодичну повірку та ремонт засобу обліку, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж, не відповідає вимогам чинного законодавства України, ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність», Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 лютого 2005 року. Зазначила, що посилання суду на лист Департаменту житлової політики Міністерствірегіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №8/101455-13 від 20.05.2013, в якому зазначено, що така повірка здійснюється за рахунок споживача, є безпідставним, оскільки листи міністерства не є нормативно-правовими актами, а тому суд не має права посилатися на них, як на підставу для ухвалення судового рішення. Висновок суду, що відповідач не є виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води та централізованого постачання холодної води, а тому не є належним відповідачем по справі не відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи. Суд не витребував у відповідача його установчі документи з метою встановлення напрямків його діяльності; не були витребувані договори між відповідачем та ПАТ «АК «Київводоканал» з метою встановлення фактичного виконавця цих послуг, тобто яка організація надає послуги споживачам, кому здійснюється оплата, яка організація бере лічильники на абонентський облік, та таке інше; не було витребувано подібної інформації з ПАТ «АК «Київводоканал», що свідчить про неповне з'ясування судом обставин справи.

До апеляційного суду сторони не з'явились, про розгляд справи повідомлені.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка є співвласником квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 08.04.1997 року.

Будинок №32 по вул. Гарматній в м. Києві відноситься до територіальної громади Солом'янського району м. Києва, балансоутримувачем даного будинку є КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, а КП «Грушківське» обслуговує даний будинок.

Так, 01.04.2009 року між позивачем та КП «Грушківське» було укладено Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, згідно якого відповідач надав позивачці послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а позивачка зобов'язувалася своєчасно здійснювати оплату послуг у відповідності до умов зазначеного договору.

Суд встановив, що відповідач не включав вказану послугу щодо проведення періодичної повірки засобу обліку теплової енергії в перелік послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Законом України від 10.04.2014 року № 1198-VІІ статтю 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» доповнено частинами четвертою та п'ятою відповідно до яких виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація); виконавцем послуг з центрального постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Судом встановлено, що з 01.07.2014 року КП «Грушківське» не є виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води та централізованого постачання холодної води.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день розгляду справи, і на час звернення позивачки з позовом про проведення повірки квартирних засобів обліку води, відповідач не був виконавцем послуг пов'язаних з водопостачанням, а тому, не порушував прав позивача .

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Правові основи забезпечення єдності вимірювань в Україні визначає Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року №113/98-ВР, який регулює відносини у сфері метрологічної діяльності та спрямований на захист громадян і національної економіки від наслідків недостовірних результатів вимірювань. Згідно зі статтею 21 цього Закону до видів державного метрологічного контролю і нагляду належить, зокрема, і повірка засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до частини другої статті 28 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фiзичнi особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних iнтервалiв) подавати засоби вимірювальної технiки на повiрку.

Частиною третьою статті 28 зазначеного Закону встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

З метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 24 цього Порядку (у редакції, чинній до 24 жовтня 2014 року - до дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 532) витрати з проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, визначаються відповідно до укладених договорів між виконавцем та субпідрядником, який виконує зазначені послуги, у розрахунку на один квартирний засіб обліку води та теплової енергії і нараховуються щомісяця споживачеві у складі послуги залежно від кількості таких засобів обліку шляхом додавання плати за проведення їх періодичної повірки, обслуговування і ремонту, у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, до загальної вартості послуг.

Розмір плати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт одного засобу обліку води та теплової енергії, у тому числі його демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, визначається згідно з кошторисом, затверджується (погоджується) органами місцевого самоврядування і розподіляється за місяцями міжповірочного інтервалу, що встановлюється Держспоживстандартом для відповідного засобу обліку води та теплової енергії.

Аналогічні положення про включення до складу житлово-комунальних послуг, які надаються споживачеві, послуг з періодичної повірки, обслуговування і ремонту приладів обліку (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) містяться й у Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (Типовому), який є додатком до затвердженого Порядку.

Отже, у спірний період (до 24 жовтня 2014 року) проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки повинне було здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, повинні були включатися у тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і сплачуватися споживачем щомісячно у складі цих послуг.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (тут і далі - Закон № 1875-IV у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 10 квітня 2014 року № 1198-VIII).

Цей Закон у статті 1 визначає поняття житлово-комунальних послуг, учасників відносин у цій сфері: балансоутримувача, власника, споживача, виконавця і виробника та поняття засобу обліку.

За змістом цієї норми:

- житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом;

- виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики.

Цією нормою передбачено, що до складу внутрішньобудинкової системи входять мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Пунктами 9, 30, 32 Правил передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов'язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов'язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Статтями 19, 26 Закону № 1875-IV та пунктом 8 Правил передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), на які затверджуються уповноваженими органами.

Як зазначалось вище, Порядком та типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до складу таких послуг, з яких розраховуються тарифи для споживачів, входять і послуги з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Отже, підприємства, які надають послуги споживачам з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (виконавці), повинні забезпечити виконання робіт з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії за рахунок включення цих робіт до тарифу на послуги з утримання будинків і споруд відповідно до укладених між ними договорів.

Положенням частини 3 статті 19, частини 4 статті 26 Закону № 1875-IV передбачено, що у разі якщо виконавець не є виробником послуг, то відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті.

Тобто виробник послуг може отримати відшкодування витрат за періодичну повірку, обслуговування і демонтаж квартирних засобів обліку від виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на підставі укладених між ними відповідних договорів.

До визначення на законодавчому рівні виконавців певних послуг (Закон від 10 квітня 2014 року № 1198-VIII, який набрав чинності 26 квітня 2014 року) питання визначення виконавців житлово-комунальних послуг (в тому числі з централізованого постачання холодної і гарячої води, водовідведення) статтею 7 Закону № 1875-IV було віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг.

10 квітня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон № 1198-VII, яким внесено зміни до статті 19 Закону № 1875-IV (які набрали чинності 26 квітня 2014 року) та визначено, що виконавцем послуг:

- з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання - гарячої води є теплопостачальна організація;

- з централізованого постачання холодної води та послуг водовідведення суб'єкт господарювання, що проводить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

У зв'язку із зазначеними змінами Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (далі - НКРКП), визначеним виконавцям послуг з централізованого постачання гарячої води, що надається населенню, були встановлені тарифи, у структуру яких включено витрати на періодичну повірку квартирних засобів обліку гарячої води.

Таким чином, відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, відповідач не був виконавцем послуг пов'язаних з водопостачанням, а також до складу тарифів не включено послугу з періодичної повірки квартирних приладів обліку води, тобто відповідач до якого позивачкою пред'явлено позов, не повинен нести перед нею відповідальності з відшкодування понесених нею витрат на повірку засобів обліку води.

Посилання в апеляційній скарзі на договір, за яким вказана послуга була віднесена до компетенції відповідача, колегія суддів не приймає, тому, що з часу укладення договору до моменту звернення позивача з заявою про надання послуг з повірки лічильників, змінилось законодавство , за яким , вказані послуги віднесені до компетенції тих організацій, які безпосередньо надають послугу з водопостачання та інші .

Інші доводи апеляційної скарги на правильність ухваленого рішення не впливають.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: