Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/5980-14/ 530/15 Головуючий у 1-й інстанції: Дубина Л.А.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Ленінський ВДВС Запорізького МУЮ про стягнення пені за прострочення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, який в ході розгляду справи уточнювала, про стягнення на підставі ст.196 СК України неустойки за прострочення сплати аліментів в період з вересня 2011 року по травень 2014 року включно на загальну суму 143 797, 40 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що за рішенням суду від 25 травня 2010 року на її користь на утримання доньки ОСОБА_5 і сина ОСОБА_6 з відповідача було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку. У зв'язку з несплатою аліментів станом на 1 липня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 25 544,07 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2014 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася не з вини відповідача, а внаслідок його необізнаності про відкриття виконавчого провадження. Незважаючи на ці обставини, відповідач періодично добровільно надавав дітям матеріальну допомогу, купуючи їм одяг і взуття, а отже він не ухилявся від обов'язку утримувати своїх дітей.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах.

Судом установлено, що сторони являються батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з матір'ю ОСОБА_3 і знаходиться на її утриманні (а. с.8,9).

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25 травня 2010 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки заробітної плати відповідача, щомісячно, починаючи з 08 квітня 2010 року і до їх повноліття .

За заявою ОСОБА_4 з квітня 2010 року по вересень 2011 року за місцем його роботи проводилися відрахування на виплату аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (а.с.136-137).

Після звільнення з роботи з жовтня 2011 року відповідач припинив сплачувати аліменти.

У лютому 2012 року до Ленінського РДВС ЗМУЮ надійшов виконавчий лист про стягнення аліментів за вищевказаним судовим рішенням. Постановою старшого державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ від 27.02.2012 року відкрито виконавче провадження, копії якої 27.02.2012 року були направлені боржнику і стягувану (а.с.86-89). Протягом 2012-2013 років державний виконавець неодноразова викликав боржника до виконавчої служби і надавав строк для добровільного погашення заборгованості зі сплати аліментів (а.с.78, 80, 85).

У березні 2014 року державний виконавець звернувся до суду із поданням про обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання їм своїх обов'язків за судовим рішенням по сплаті аліментів, яке ухвалою суду від 3 квітня 2014 року задоволено (а.с.73, 76). Фактично відповідач почав виконувати судове рішення тільки з червня 2014 року (а.с.61 зворот, 63,116-117).

Згідно розрахунку державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ від 03 червня 2014 року загальна заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів на утримання дітей складає 33 місяці і становить 25 472, 54 грн. (а. с. 13).

Вказана сума заборгованості ОСОБА_4 на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення не погашена. В порядку, передбаченому ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» і ст.195 СК України, визначений державним виконавцем розмір заборгованості боржником не оспорений.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правова позиція згідно з постановою Верховного Суду України № 6-81цс13 від 11 вересня 2013 року).

Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України "Про виконавче провадження" стосовно повідомлення належним чином державним виконавцем відповідача про суму заборгованості та про строк її погашення, з урахуванням того, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів.

Разом із тим згідно з ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку.

Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 був добре обізнаний про свій обов'язок зі сплати аліментів у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку з 8 квітня 2010 року, оскільки він звертався до бухгалтерії свого підприємства із заявою про проведення відповідних відрахувань із його заробітку, проте виплачувати аліменти почав лише у червні 2014 року. Фактично двоє дітей сторін протягом 33 місяців не отримували від батька щомісячного матеріального утримання.

Разом з тим п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що рішення суду є обов'язковим до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Отже, для відповідача така відповідальність встановлена ст. 196 СК України, частиною 2 якої передбачено й зменшення розміру неустойки в залежності від матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Будь-яких обставин, які б унеможливлювали щомісячну сплату аліментів і являлися поважними причинами для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання судового рішення протягом вказаного періоду часу по справі не встановлено.

Придбання відповідачем у березні, червні і жовтні 2013 року одягу і взуття на загальну суму 1420 грн. не звільняє останнього від обов'язку щомісячної сплати аліментів. Доводи представника відповідача про те, що вказані кошти за домовленістю з позивачем були витрачені в рахунок сплати поточних аліментів допустимими доказами не підтверджуються.

За таких обставин з відповідача на користь ОСОБА_3 на підставі ст.196 СК України підлягає стягненню неустойки за прострочення виплати аліментів за період з вересня 2011 по травень 2014 року, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати:

· вересень 2011 року сума сплати складає 448, 30 грн., період нарахування пені з 1 жовтня 2011 року по 1 жовтня 2014 року - 1096 днів, розмір неустойки становить 4 910, 08 грн.;

· жовтень 2011 року сума заборгованості становить 794,19 грн., період нарахування пені з 1 листопада 2011 по 1 жовтня 2014 року - 1065 днів, розмір неустойки становить 8 456,10 грн.;

· листопад 2011 року сума платежу становить 794,19 грн., період нарахування пені з 1 грудня 2011 року по 1 жовтня 2014 року - 1035 днів, розмір неустойки становить 8 217,90 грн.;

· грудень 2011 року сума платежу становить 794,19 грн., період нарахування пені з 1 січня 2012 по 1 жовтня 2014 року - 1004 дні, розмір неустойки 7 971,76 грн.;

· січень 2012 року сума платежу 770,66 грн., період нарахування пені з 1 лютого 2012 року по 1 жовтня 2014 року - 973 дні, розмір неустойки становить 7 492,10 грн.;

· лютий 2012 року сума платежу становить 770,66 грн., період нарахування з 1 березня 2012 року по 1 жовтня 2014 року 944 дні, розмір неустойки становить 7 268,80 грн.;

· березень 2012 року сума платежу становила 100,66 грн., період нарахування з 1 квітня 2012 по 1 жовтня 2014 року 913 днів, розмір неустойки становить 913 грн. ;

· квітень 2012 року сума платежу становить 831,73 грн., період нарахування з 1 травня 2012 року по 1 жовтня 2014 року 883 дні, розмір неустойки становить 7337,73 грн.;

· травень 2012 року сума платежу становить 31, 73 грн., період нарахування з 1 червня 2012 року по 1 жовтня 2014 року 852 дні, розмір неустойки становить 255,60 грн.;

· червень 2012 року сума платежу 47,44 грн., період нарахування з 1 липня 2012 року по 1 жовтня 2014 року 822 дні, розмір неустойки 328,80 грн.;

· липень 2012 року сума платежу становить 847,44 грн. період нарахування з 1 серпня 2012 року по 1 жовтня 2014 року 791 день, розмір неустойки 6699,77 грн.;

· серпень 2012 року сума платежу 847,44 грн., період нарахування з 1 вересня 2012 року по 1 жовтня 2014 року 760 днів, розмір неустойки 6 437,0 грн.;

· вересень 2012 року сума платежу 853,85 грн., період нарахування з 1 жовтня 2012 року по 1 жовтня 2014 року 730 днів, розмір неустойки 6 226,90 грн.;

· жовтень 2012 року сума платежу 853,85 грн., період нарахування з 1 листопада 2012 року по 1 жовтня 2014 року 699 днів, розмір неустойки 5 962,47 грн.;

· листопад 2012 року сума платежу 853,85 грн., період нарахування з 1 грудня 2012 року по 1 жовтня 2014 року 669 днів, розмір неустойки 5 706,57 грн.;

· грудень 2012 року сума платежу 853,85 грн., період нарахування з 1 січня 2013 року по 1 жовтня 2014 року 638 днів, розмір неустойки 5 442,14 грн.;

· січень 2013 року сума платежу 826,41 грн., період нарахування з 1 лютого 2013 року по 1 жовтня 2014 року 607 днів, розмір неустойки 5013,82 грн.;

· лютий 2013 року сума платежу 826,41 грн., період нарахування з 1 березня 2013 року по 1 жовтня 2014 року 579 днів, розмір неустойки 4 782,54 грн.;

· березень 2013 року сума платежу 826,41 грн., період нарахування з 1 квітня 2013 року по 1 жовтня 2014 року 548 днів, розмір неустойки 4526,48 грн.;

· квітень 2013 року сума платежу 872,26 грн., період нарахування з 1 травня 2013 року по 1 жовтня 2014 року 518 днів, розмір неустойки 4 516,96 грн.;

· травень 2013 року сума платежу 872,26 грн., період нарахування з 1 червня 2013 року по 1 жовтня 2014 року 487 днів, розмір неустойки 4 246,64 грн.;

· червень 2013 року сума платежу 872,26 грн., період нарахування з 1 липня 2013 року по 1 жовтня 2014 року 457 днів, розмір неустойки 3985,04 грн.;

· липень 2013 року сума платежу 900,42 грн., період нарахування з 1 серпня 2013 року по 1 жовтня 2014 року , розмір неустойки 3 834 грн.;

· серпень 2013 року сума платежу 900,42 грн., період нарахування з 1 вересня 2013 року по 1 жовтня 2014 року 395 днів, розмір неустойки 3555 грн.;

· вересень 2013 року сума платежу 900,42 грн., період нарахування з 1 жовтня 2013 року по 1 жовтня 2014 року 365 днів, розмір неустойки 3 285 грн.;

· жовтень 2013 року сума платежу 900,42 грн., період нарахування з 1 листопада 2013 року по 1 жовтня 2014 року 334 дні, розмір неустойки 3006 грн.;

· листопад 2013 року сума платежу 900,42 грн., період нарахування з 1 грудня 2013 року по 1 жовтня 2014 року 304 дні, розмір неустойки 2 736 грн.;

· грудень 2013 року сума платежу 900,42 грн., період нарахування 1 січня 2014 року по 1 жовтня 2014 року 273 дні, розмір неустойки 2 457 грн.;

· січень 2014 року сума платежу 900,42 грн., період нарахування з 1 лютого 2014 року по 1 жовтня 2014 року 242 дні, розмір неустойки 2 178 грн.;

· лютий 2014 року сума платежу 900, 42 грн., період нарахування з 1 березня 2014 року по 1 жовтня 2014 року 214 днів, розмір неустойки 1926 грн.;

· березень 2014 року сума платежу 900,42 грн., період нарахування з 1 квітня 2014 року по 1 жовтня 2014 року 183 дні, розмір неустойки 1647 грн.;

· квітень 2014 року сума платежу 900,42 грн., період нарахування з 1 травня 2014 року по 1 жовтня 2014 року4, розмір неустойки 1 377 грн.;

· травень 2014 року сума платежу 900,42 грн., період нарахування з 1 червня 2014 року по 1 жовтня 2014 року 122 дні, розмір неустойки 1098 грн.

·

а разом сума неустойки за весь період прострочення складає 143 797, 40 грн.

За змістом ст.196 ч.2 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що з вересня 2011 року він не має постійної роботи, з грудня 2012 року доглядав за своєю матір'ю, яка внаслідок неправомірної поведінки ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості і потребувала сторонньої допомоги.

Колегія суддів вважає за необхідне з урахуванням фактичних обставин справи, матеріального становища платника аліментів та розміру неустойки, який значно перевищує суму заборгованості по аліментам, а також, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, якими є справедливість та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), статті 48 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, - зменшити суму неустойки (пені) до 25 000 грн.., тобто до суми заборгованості по аліментам.

Доводи ОСОБА_4 щодо відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів є неприйнятними. Належних та допустимих доказів того, що заборгованість по аліментам на утримання дітей утворилась з незалежних від нього причин, тобто за відсутності його вини у розумінні ст. 196 СК України, відповідач суду не надав.

Посилання відповідача на те, що між сторонами існувала домовленість щодо утримання дітей в рахунок належних ОСОБА_4 15 552 грн., стягнутих з ОСОБА_3 за судовим рішенням від 13 листопада 2012 року у справі про поділ майна подружжя, являються неспроможними. У передбаченому законом порядку вказану домовленість сторони не оформили. Не пред'явлення ОСОБА_4 судового рішення до примусового виконання не є підставою для зарахування присуджених на його користь грошових сум в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Викладене свідчить про те, що оскаржуване рішення на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову і стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойки у розмірі 25 000 грн. за порушення строків виплати аліментів за період з вересня 2011 року по травень 2014 року.

Крім того, з відповідача на користь позивача на підставі ст.88 ч.5 ЦПК України підлягають стягненню понесені нею судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частці задоволених позовних вимог у загальній сумі 375 грн.

Керуючись ст. ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2014 року по цій справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 25 000 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень) неустойки за порушення строків виплати аліментів на утримання неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з вересня 2011 року по травень 2014 року, а також 375 грн. (триста сімдесят п'ять гривень) в рахунок компенсації судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: