Справа № 138/128/15-ц Провадження № 22-ц/772/2602/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Кучевського П.В., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю представника позивача, апелянта публічного акціонерного товари-ства комерційного банку «Приватбанк» ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом

публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

до ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах ма-

лолітньої ОСОБА_4, про звернення стягнення на

предмет іпотеки, виселення,

за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства ко-мерційного банку «Приватбанк» Шуліки Аліни Володимирівни на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2015 року ( а. с. 140-145 ) у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват-банк» до ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4. про звернення стягнення на іпотечне майно, виселення - відмов-лено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, представник ПАТ КБ «Приватбанк» Шуліка А.В. оскаржує його в апеляційному порядку, просить да-не судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі ( а. с. 148-152 ). Апелянтка вважає оскаржуване рішення неза-конним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального пра-ва, за недоведеності обставин, що мають значення, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представ-ника апелянта ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і обґрунтованість оскар-жуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв-лених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеля-ційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути закон-ним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, яки-ми обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджу-ються, чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності, тощо ), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма під-лягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне з'я-сування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам спра-ви.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що згідно договору про іпотечний кредит від 10 грудня 2007 року № VIМ0GІ, додатку № 1 до цього договору, іпотечного договору від 10 грудня 2007 року № VIМ0GІ ОСОБА_3 отримала в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 200 тисяч гривень на строк до 10 грудня 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов іпотечного договору відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно: квартиру НОМЕР_1 загальною площею 53,17 кв.м., житловою площею 41,05 кв.м., що розта-шована по АДРЕСА_1. Кредитним договором передбачено нарахування неустойки ( пені, штрафів ) за порушення позичальницею взятих зобов'язань. Однак ОСОБА_3 належним чином не виконувала зобов'язання за укладеним кредитним договором, станом на 17 жовтня 2014 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 248637,18 гривень, що складається з: 207124,21 гривні - заборгованість за кредитом, 18462,07 гривні - заборгованість по процентах за користування кредитом, 447,52 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 22603,38 гривні - штраф.

29 серпня 2012 року, 24 грудня 2013 року між сторонами у справі були укладені додаткові угоди до кредитного договору, згідно яких новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом був встановлений у 22,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 грудня 2022 року. Суму заборгованості, яка виникла у період з дати надання ОСОБА_3 кредиту до дати підписання додаткових угод було зменшено на суму пені в розмірі 1856,62 гривень.

Відмовляючи у позові ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення відповідачки з малолітньою підопічною з іпотечного майна, суд першої інстанції вірно ви-ходив з того, що згідно правового висновку Верховного Суду України, викла-деного у постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку», статті 109 ЖК України особам, які виселяються із житлового будинку ( житлового приміщення ), яке є предметом іпотеки, у зв'язку із зверненням на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане за рахунок кре-диту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що на-дається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене у рішенні суду. Як виня-ток, при зверненні стягнення на предмет іпотеки допускається виселення гро-мадян без надання іншого жилого приміщення, якщо іпотечне майно було при-дбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідно-го жилого приміщення.

З матеріалів даної справи вбачається, що іпотечне житло набуте у власність ОСОБА_3 не за рахунок кредитних коштів, які вона отримала на споживчі потреби, отже відповідачка не може бути виселена з такого житлового примі-щення без надання іншого постійного житлового приміщення.

З таким висновками суду першої інстанції слід погодитися, оскільки він є правильним.

Однак, з висновком суду першої інстанції щодо необ'єктивності та необ-грунтованості доказів і доводів ПАТ КБ «Приватбанк» в частині його вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, де мешкає відповідачка з дити-ною, погодитися не можна, оскільки він є безпідставним та суперечить нормам чинного матеріального права, що регулює наявні між сторонами у справі пра-вовідносини.

Слід підкреслити, що оскаржуване судове рішення від 23 червня 2015 року в частині відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки не від-повідає вимогам статті 215 ЦПК України, оскільки взагалі не вмотивоване жод-ним чином.

Згідно положень частини третьої статті 10, частин 1, 2 статті 11 ЦПК Укра-їни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодек-сом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі дока-зів сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у спра-ві, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статей 526, 1054, частини 2 статті 1050 ЦК України зобов'-язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ви-мог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За кредитним дого-вором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується нада-ти грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У пункті 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що вини-кають із кредитних правовідносин» судам надано наступне роз'яснення. При вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд з метою ухвалення рішення, яке б відповідало основним засадам законодавства - спра-ведливості, добросовісності та розумності ( пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України ), має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, у випадку відмінності його від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг йо-го прав.

З огляду на вказані положення постанови Пленуму Вищого спеціалізова-ного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що зазначена у позові загальна сума заборговано-сті відповідачки, яка нею не оспорюється, станом на 17 жовтня 2014 року ста-новила 248637, 18 гривень; в той час, коли договором іпотеки вартість пред-мета іпотеки - квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 визначена за взаємною згодою сторін угоди у розмірі 268060,00 гривень (а. с. 25-28).

Правовідносини між сторонами у справі, що виникли на підставі укладе-ного і дійсного іпотечного договору, яким забезпечено виконання чинного до 2022 року кредитного договору, регулюються відповідними нормами Цивіль-ного кодексу України, Законом України «Про іпотеку».

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забез-печення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у воло-дінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим законом. У разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання іпотекодер-жатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таке право в іпотекодержателя вини-кає з моменту невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Наявність заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кре-дитним договором у зазначеному в матеріалах справи розмірі ніким не оспорю-ється та доводиться розрахунком, який слід визнати належним і допустимим доказом у справі.

Посилання апелянта на те, що нормою ч. 2 ст.109 ЖК України саме на суд покладено обов'язок зазначити у рішенні інше постійне жиле приміщення, що повинно бути надано особам, які виселяються з іпотечного майна, а відтак, на думку представника банку, саме суд повинен визначити таке конкретне житло, слід визнати таким, що є довільним, по суті невірним трактуванням у власних суб'єктивних інтересах вказаної норми житлового законодавства. Адже немо-жливо заперечити, що поняття «зазначити в рішенні» та «надається інше по-стійне жиле приміщення» не є логічним розумінням як зобов'язання суду від-найти необхідне житло. Жодних зобов'язань з цього приводу Закон на суд не покладає, в рішенні суду може бути зазначене необхідне житлове приміщення, визначене для цього зацікавленою особою.

Колегія суддів апеляційного суду знаходить доводи апеляційної скарги у частині щодо вирішення спору про звернення стягнення на предмет іпотеки об-грунтованими, такими, що заслуговують на увагу і є достатніми для задово-лення скарги у цій частині.

Згідно норм статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність об-ставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обстави-нам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до частин 1, 5 статті 88 ЦПК України суд зобов'язаний виріши-ти питання про відшкодування стороні, на користь якої ухвалено рішення, су-дових витрат у справі; якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не пере-даючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відпо-відно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства ко-мерційного банку «Приватбанк» Шуліки Аліни Володимирівни задоволити частково.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2015 року скасувати в частині відмови у позові публічного акціо-нерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов у цій частині задоволити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від від 10 грудня 2007 року № VIМ0GІ в сумі 248637 гривень 18 копійок, що складається з: 207124,21 гривні - заборгованість за кредитом, 18462,07 гривні - заборгованість по процентах за користування кредитом, 447,52 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 22603,38 гривні - штраф, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, за-гальною площею 53,17 кв.м., житловою плошею 41,05 кв.м., шляхом її прода-жу публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх перед-бачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки за ціною, не нижче визначеної договором між сторонами, а у випадку недосягнення такої згоди - за ціною, визначеною в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» понесені судові витрати у справі з оплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 2486,37 гривень, за подання апеляційної скарги в сумі 1243,19 гривні.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: