Справа № 386/1439/14-ц
Провадження № 2/386/35/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області

В складі головуючого судді Бутенко О. Ф.

секретаря судового засідання - Ю.Ю. Фенюшиної

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Голованівськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Голованівської РДА про відібрання малолітньої дитини

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з зазначеною заявою і вказала , що з 22 грудня 2001 року по 30 жовтня 2014 року з відповідачем перебували у шлюбі .

Від шлюбу у них народились донька ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До кінця 2005 року вони разом проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З початку 2006 року до кінця 2013 року , тобто до часу подачі позову про розірвання шлюбу , вона разом з дітьми проживала у своїх батьків в с. В. Лази Тячівського району Закарпатської області .

Після подачі позову про розірвання шлюбу та позову про стягнення аліментів відповідач в кінці 2013 року насильно забрав дітей з собою в с. Липовеньке , де проживає з дітьми до даного часу.

Рішенням Тячівського районного суду від 03.07.2014 року шлюб розірвано і визначено місце проживання дітей з нею . Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30.10.2014 року рішення Тячівського районного суду від 03.07.2014 року залишено без змін.

Її звернення до відповідача про повернення дітей відповідачем ігнорується , він відмовляється передати їй дітей , а працівники правоохоронних органів просять надати їм рішення суду про відібрання у нього дітей.

Відповідач утримує дітей у себе незаконно , всупереч рішенню Тячівського районного суду від 03.07.2014 року , яке набрало законної сили та висновку органу опіки та піклування.

Просить негайно відібрати доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, 19.08. ІНФОРМАЦІЯ_4 у особи , яка їх незаконно утримує відповідача ОСОБА_2 та передати їх їй , стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 30 000 грн , витрати на надання правової допомоги в сумі 2100 грн та судові витрати .

В судовому засіданні 26.02.2015 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав , зазначених в позовній заяві та суду пояснила , що коли вона була вагітна , відповідач щоденно вживав спиртні напої, її мати давала їй кошти на утриманні дітей , відповідач не працював , його неодноразово забирали працівники міліції. В серпні 2006 року вона покинула ОСОБА_2 і поїхала проживати до матері . Жила біля батьків , а в 2007 році поїхала в Чехію на заробітки, діти проживали з матір»ю та сестрою. В Чехії працювала по 2 місяці , а потім на місяць приїздила додому . Протягом року в Чехії бувала 3-4 рази . В грудні 2013 року , коли її не було вдома, ОСОБА_2 забрав дітей . З того періоду діти постійно проживають з відповідачем . Вона приїздила в школу , але відповідач не дав їй поспілкуватися з дітьми. Останній раз вона бачила дітей в жовтні 2014 року . Вона буде проживати на території України , діти будуть проживати разом з нею . Просить позов задовольнити , відібрати дітей у відповідача та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду та судові витрати .

В судове засідання 22.12.2015 року позивач ОСОБА_1 не з»явилась , про день та час розгляду справи повідомлена належним чином , про причини неявки суд не повідомила .

Відповідач ОСОБА_2 26.02.2015 року позовні вимоги не визнав і суду пояснив , що з 2006 року він бачився з дітьми , але приїздив до них рідко так як працював в Росії , гроші на утримання дітей позивачу пересилала його мати , якій він їй давав . Кожен рік приїздив до дітей , по два рази на рік купував дітям що міг , висилав кошти на велосипед . Коли приїздив до дітей проживав у батьків позивача . Донька інвалід з дитинства по зору , він пропонував лікувати доньку . В 2013 році він також провідав дітей , діти просили їх забрати, але він не забрав . Через дві неділі , в кінці 2013 року він зателефонував дітям , щоб поговорити . Коли він телефонував донька плакала , сказала , що бабка брату , тобто його сину розбила голову . Він поїхав до дітей разом зі своєю матір»ю . Син розповів , що бабка вдарила його дровиною і розбила голову , він втратив свідомість . Він їздив до школи ,дізнався , що діти навчаються погано , тому в грудні 2013 року він забрав дітей так як вони його дуже просили . Діти були розвинуті на рівні 1 класу. Коли він забирав дітей донька була в школі, а ОСОБА_4 був вдома . Донька хотіла забрати речі , але прибігла до машини без речей і сказала , що сестра матері била її кочергою . Батьки позивачки зателефонували в міліцію , яка їх зупинила. Потім служба в справах дітей зібрала комісію і дозволила забрати дітей . На даний час діти навчаються добре , бажають жити з ним . Він працює , діти навчаються в 5 та 6 класах . Просить дітей не забирати , діти хочуть проживати разом з ним .

Представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала , пояснення відповідача підтримала .

19.12. 2015 року через канцелярію суду представник відповідача ОСОБА_5 надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача і зазначила , що згідно відомостей, отриманих з інформаційно-довідкової системи з розгляду цивільних і кримінальних справ ВССУ в телефоному режимі їй повідомили , що касаційну скаргу по справі № 307/470/14-ц відхилено . Щодо стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди заперечує , оскільки діти самі попросили батька забрати їх до себе від дідуся та бабусі , які до них погано відносяться . Мати в основному перебуває за межами території України, вихованням дітей не займалась . Діти самі відмовились їхати з матір»ю 08.12.2014 року , коли мати разом з працівниками Липовеньківської сільської ради хотіла забрати дітей відповідно до рішення Тячівського районного суду від 03.07.2014 року . З серпня 2015 року син проживає біля матері .

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Голованівської РДА ОСОБА_6 26.02.2015 року суду пояснила , що вона була присутня при розмові матері з дітьми . Коли вони побачили матір почали кричати , щоб закрили машину бо вони її бояться , висловили думку , що хочуть проживати біля батька , вважає , що дітей доцільно залишити біля батька.

В судове засідання 22.12.2015 року представник третьої особи - органу опіки та піклування Голованівської РДА ОСОБА_6 не з»явилася , про день та час розгляду справи повідомлена належним чином . Надала заяву про розгляд справи в її відсутність.

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, заслухавши позивача , відповідача , представника відповідача , представника третьої особи , дослідивши заяву представника відповідача , матеріали справи , дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково .

Судом встановлено , що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 2001 року по 30 жовтня 2014 року .

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.07.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Також даним рішенням визначено місце проживання неповнолітніх дітей з матір»ю ОСОБА_1 по місцю її проживання . Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30.10.2014 року рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.07.2014 року залишено без змін .

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За нормами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 СК України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року , проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно ст.ст. 150, 155 СК| України, ст. 59 Закону України «Про освіту», батьки повинні постійно стежити за розвитком своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці.

Відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 163 СК України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь - якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Позивач надала суду рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.07.2014 року , яке набрало законної сили і підтверджує , що відповідач незаконно утримує неповнолітніх дітей у себе, тому суд вважає, що неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, необхідно повернути матері, з якою вони проживали.

З підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду про відібрання дітей та повернення її тому, з ким вони проживали , тобто позивачу.

Системний аналіз правових норм глави 13 «Особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей» та ч.1 ст.162 СК України, яка застосована судом при вирішенні справи, як підстава до задоволення позову, свідчить про те, що право одного із батьків на відібрання малолітньої дитини та повернення її за попереднім місцем проживання виникає лише у випадку протиправної поведінки другого із батьків при зміні місця проживання малолітньої дитини без згоди іншого з батьків, з яким проживала дитина, в тому числі способом викрадання.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Суд дійшов до висновку , що батько дітей самочинно, без згоди матері , з якою на підставі закону та рішення суду проживали діти, змінив місце їх проживання, що є порушенням вимог ст.ст. 160-162 СК України, з позовами до суду в даному провадження про визначення місця проживання дітей не звертався , і дане питання судом не розглядалось.

Зі змісту ст. 124 Конституції України вбачається, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Оскільки рішенням суду визначено місце проживання неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно із матір'ю ОСОБА_1 , рішення набрало законної сили і є чинним на сьогоднішній день, а також враховуючи ті обставини, що судом не встановлено підстав, які б перешкоджали поверненню дітей матері, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача в цієї частині.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у тому числі: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає, що розмір моральної шкоди , визначений позивачкою, не доведений , в цій частині позовні вимоги необхідно залишити без задоволення , оскільки батько дітей забирав дітей не від матері ,яка перебувала за межами України , а від бабусі з дідусем , які не створили належних умов для їх проживання , виховання та повноцінного розвитку , крім того , батько забрав дітей від бабусі за проханням дітей , оскільки бабуся нанесла внуку ОСОБА_4 тілесні ушкодження , розбила голову і він перебував в лікарні .

Відповідач бажав захистити дітей він небезпеки , вважав , що він має переважне право на їх виховання ніж бабуся та дід ,займався їх вихованням , лікував доньку, сприяв підвищенню їх загальноосвітнього рівня, в даний час рівень їх знань відповідає віку.

Враховуючи те , що ОСОБА_2 відібрав дітей не у матері, а в інших осіб , які утримували їх не на підставі Закону або рішення суду ( ст.. 163 СК України ) , позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди є безпідставними , в їх задоволенні необхідно відмовити .

Викладене підтверджується копіями про народження дітей , а/с- 6, копією висновка Тячівської РДА № 92 від 01.07.2012 року , а/с- 7, копією рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.07.2014 року , а/с- 8-9, копією ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 30.10.2014 року , а/с- 10-11, договором про надання правової допомоги ОСОБА_1, а/с- 12-13, квитанцією до прибуткового касового ордера від 12.12.2014 року та розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу , а/с- 14,15, копією виписки з історії хвороби № 5534, а/с- 81, копією консультативним висновком фахівця по зору , а/с- 82, копією ухвали про відкриття провадження від 02.03.2015 року , ас- 85-86, копією рішення Голованівського районного суду від 04.08.2015 року , а/с- 9698, копією ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 13.10.2015 року , а/с- 99, копією ухвали Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.08.2015 року , не викликає сумніву, є достовірним.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про відібрання дітей та про стягнення витрат на правову допомогу необхідно покласти на відповідача .

Судові витрати , понесені позивачем за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди необхідно покласти на позивача в зв»язку з відмовою в задоволенні зазначеної позовної вимоги .

Керуючись ст.ст. .8, 10,57 60, 197 213,-215,218, 224-226 ,367ЦПК України, ст.ст.19, 141,150,151,155, 160,161 ,162,163 СК України , ст.. 23 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Голованівської РДА про відібрання малолітньої дитини задовольнити частково .

Відібрати неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 , мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5 та передати їх матері ОСОБА_1.

Рішення в частині відібрання дітей допустити до негайного виконання .

Стягнути з ОСОБА_2 , мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_7 витрати на судовий збір в сумі 243 ( двісті сорок три) грн 60 коп та витрати на надання правової допомоги в розмірі 2 100(дві тисячі сто) грн., всього в загальній сумі 2 343( дві тисячі триста сорок три ) грн. 60 коп .

В іншій частині позову залишити без задоволення , витрати по оплаті судового збору в цій частині покласти на позивача .

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області через Голованівський районний суд протягом 10 ( десяти ) днів з дня проголошення рішення .

Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом 10(десяти) днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення суду , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом .

Суддя: Бутенко О. Ф.