АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6285/15 Справа № 208/1446/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Похваліта С. М. Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року

18 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права на частку в спільному майні, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.04.2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с.68-71).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.04.2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права на частку в спільному майні (а.с.63-64).

Як на підстави апеляційної скарги, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 посилаються на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.68-71).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про припинення права на частку в спільному майні, суд першої інстанції виходив з того, що спільна з відповідачами квартира є неподільною, а на компенсацію частки позивачів у розмірі 48655 грн. ОСОБА_5 не згідна.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини по справі, правильно оцінив надані сторонами докази, а також правильно застосував закон, який регулює спірні правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_1, що вбачається з Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.04.2013 року, яка видана Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, та відповідачу ОСОБА_5 належить 1/3 частки зазначеної квартири, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2011 року встановлений порядок користування спірною квартирою АДРЕСА_1 та виділена в користування відповідачу ОСОБА_5 кімната розміром 16,5 кв.м.

Цим же рішенням також вставлено, що квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат житловою площе 51,8 кв.м., загальною площею 90,6 кв.м.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 30.05.2011 року реальний розподіл спірної квартири будинку є неможливим. Відповідач не погоджувалася на сплату компенсації позивачами у розмірі 48655 грн., так як вважала, що їй повинні сплатити 12 тис. у.о., або придбати однокімнатну квартиру, або продати квартиру і поділити гроші (а.с.30, 23)

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Питання - чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в ухвалі від 23.06.2010 року у справі № 6-22505 св09; постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-81 цс 11) та зі змісту норми ст. 365 ЦК України випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Так, судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1, житловою площею 51,8 кв.м. та загальної площею - 90,6 кв.м. має три кімнати.

Отже, 1/3 частки спірної квартири, яка належить ОСОБА_5 становить 30,2 кв.м загальної площі та відповідно, 17,26 кв.м житлової площі, що перевищує площу виділеної у користування кімнати (16,5 кв.м.).

Сам факт встановлення законом підстав для позбавлення права власності Європейський Суд з прав людини вважає недостатнім для обґрунтування втручання в право власності.

Варто враховувати і те, що для припинення права власності на частку у майні ОСОБА_5 необхідно дотримуватися обґрунтованої пропорційності між переслідуваною метою та позбавленням особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права вимог розумності та справедливості.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_5 має інше житло і в спірній квартирі не з'являється є безпідставними, оскільки позивачами у встановленому законом порядку не доведено наявність у ОСОБА_5 іншого житла.

З матеріалів справи вбачається, що вартість 1/3 частини спірної квартири визначена позивачами на підставі рецензії про оціночну вартість спірної квартири від 02.07.2013 року (а.с.39), а ні на період звернення до суду з даним позовом, тобто на лютий 2015 року.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст.ст. 319,358,365 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову позивачам у задоволенні позовних вимог.

Доводи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що між ними та відповідачем виникають розбіжності та сварки щодо користування своїми частками квартири є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_5 є власницею частини спірної квартири АДРЕСА_1, будь-яких перешкод в користуванні своєю часткою квартири позивачам вона не чинить.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: