Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ГулькаБ.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області, відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Інком+», про визнання права на оформлення права власності, визнання недійсними та скасування наказів, вилучення земельних ділянок, визнання недійсними та скасування свідоцтв за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те. що у 1987 році йому надано земельну ділянку за рахунок суміжних земель в садовому товаристві «Салют 2», яке знаходиться в межах Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області (далі - Процівська сільська рада). З метою розширення наявної у нього земельної ділянки за рахунок суміжних земельних він звернувся за отриманням відповідного дозволу до Бориспільської районної державної адміністрації, яка розпорядженням від 17 серпня 2011 року № 2357 надала йому дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Процівської сільської ради. У квітні 2012 року товариством з обмеженою відповідальністю «Інком+» було розроблено проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки площею 0,0526 га у власність для ведення особистого селянського господарства, а 23 травня 2012 року вказаний проект зареєстровано в реєстрі Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер. У 2014 році йому стало відомо, що земельна ділянка площею 0,0526 га, на яку він розробив проект землеустрою, передана у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6, розміром по 0,12 га кожному, на відведення у власність яких ними отримано дозвіл на розроблення проекту землеустрою та видані свідоцтва про право власності на земельні ділянки. При цьому відповідно до картографічної документації передані земельні ділянки повністю накладаються на спірну земельну ділянку.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати за ним право на оформлення права власності на спірну земельну ділянку, визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Держземагенства у Київській області від 4 жовтня 2013 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_5, ОСОБА_6, визнати недійсними та вилучити з національної кадастрової системи України земельні ділянки площею по 0,1200 га кожна, які визначені та видані на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6; визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані 24 березня 2014 року ОСОБА_6 та 3 квітня 2014 року ОСОБА_5

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), вірно виходили із того, що позивачем не доведено своїх позовних вимог, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Також суди вірно вважали, що наявність у позивача дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки не є підставою для набуття права власності на земельну ділянку, оскільки такий дозвіл за відсутності відповідного рішення ради про його затвердження та передачу землі у власність не породжує право особи на землю. Розроблений проект відведення з відповідними документами у відповідності до встановленої на час виникнення спірних правовідносин ст. 118 ЗК України процедури позивачем на затвердження не подавався.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І.Гулько

Д.Д. Луспеник