Апеляційний суд міста Києва
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Білич І.М.,

Болотова Є.В.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» - Шевельова Євгенія Олександровича на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року

в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не було враховано постанову Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року, якою визначено, що неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 ст. 33 та підпунктів пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року №3045VІ не може обмежувати встановлене ст.38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2013 року близько 06-15 год. у м. Києві по пр. Повітрофлотському, 77, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

На момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_4 було застраховано ПАТ «СК «Уніка» за договором добровільного страхування наземного транспорту №030224/4002/0000032 від 04 червня 2013 року.

Відповідно до звіту №21С/10/13 про оцінку транспортного засобу від 23 жовтня 2013 року вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_4 пошкодженням автомобілю, становить 5 785,49 грн., відповідно до рахунку-фактури від 25 жовтня 2013 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить 5 439, 32 грн.

30 жовтня 2013 року платіжним дорученням №038183 ПАТ «СК «Уніка» виплатило ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 5 439, 32 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час ДТП була застрахована ПрАТ «ПРОСТО-страхування» - поліс № поліс № АВ/8098911 від 05 грудня 2012 року.

04 грудня 2013 року ПАТ «СК «Уніка» звернулось до АТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 5 439, 32 грн.

ДТП, яка сталася 08 жовтня 2013 року, була визнана позивачем страховою подією, про що 23 грудня 2013 року було складено страховий акт №91788, на підставі якого платіжним дорученням №39425 від 25 грудня 2013 року позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 4 848,30 грн.

У жовтні 2014 року позивач ПАТ «Просто-страхування» звернувся до суду з даним позовом. Посилаючись в обґрунтування позовних вимог на наведені обставини та на те, що відповідач не повідомив позивача про ДТП в строк, передбачений підпунктом 33.1.2. п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на підставі п.38.1. ст.38 вказаного Закону, ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 1191 ЦК України в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 4 848,30 грн.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях його представник зазначав, що позивач не має права регресу до відповідача, оскільки останній з поважних причин - у зв'язку з хворобою та перебуванням на стаціонарному лікуванні не мав змоги виконати вимоги закону щодо повідомлення страховика протягом трьох робочих днів про страхову подію. При цьому, неповідомлення відповідачем про страхову подію не створило позивачу перешкод у з'ясуванні обставин ДТП та інших питань, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування потерпілій особі. Відповідач у письмових поясненнях зазначав, що не міг письмово повідомити страховика протягом трьох днів про ДТП з причин різкого погіршення стану здоров'я та госпіталізації, про що в подальшому повідомив позивача, подавши відповідну заяву.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що норми закону, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, а саме: підпункт 33.1.2. пункту 33.1 ст. 33 та пункт 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не передбачають права страховика на звернення до суду з регресним позовом до особи, яка не повідомила страхову компанію про настання ДТП, а лише зобов'язують осіб, причетних до неї, вжити заходів з метою запобігання чи зменшення розміру подальшої шкоди.

Судова колегія не погоджується з такими висновками суду, зважаючи на наступне.

01 липня 2004 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №1961-ІУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (ст. 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (ст. 38).

Відповідно до підпункту 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 вказаного Закону (у редакції, чинній до 07 серпня 2011 року) у разі настання ДТП учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст. 38 Закону (у редакції, чинній до 07 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 ст. 33 цього Закону.

Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-УІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" було внесено зміни у ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 ст. 33 Закону України №1961-ІУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Проте, відповідні зміни до підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів ст. 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

При цьому, виходячи з аналізу ст. ст. 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", положення про обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страхувальника про її настання, у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами були збережені, отже неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 ст. 33 та підпунктів пункту 38.1 ст. 38 Закону, що виникла після внесених до нього змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-УІ" не може обмежувати встановлене ст. 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про ДТП, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову (постанова Верховного Суду України від 12 лютого2014 року).

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про те, що факт неповідомлення страховика про ДТП не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не повідомив страховика у встановлений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк про ДТП, яка сталася 08 жовтня 2013 року, з поважних причин, а саме: у зв'язку з погіршенням стану здоров'я він з 09 по 11 жовтня 2013 року перебував на амбулаторному лікуванні, а з 13 жовтня 2013 року був направлений на стаціонарне лікування, яке отримував у Київській міській клінічній лікарні №4, що підтверджується відповідними медичними документами (а.с. 54-57, 121-122, 136, 142, 144).

В подальшому відповідач звертався до позивача із заявою, в якій посилався на причину неповідомлення про ДТП - перебування на стаціонарному лікуванні та просив не пред'являти до нього позов в порядку регресу. (а.с. 100).

З відповіді позивача на вказане звернення вбачається, що позивач вирішив зменшити суму заявленого регресу на 30%, тобто фактично погодився, що причина неповідомлення відповідачем про ДТП була поважною. (а.с. 101).

Статтею 33 п. 33.1 підпункт. 44.1.4. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі неповідомлення страховика про ДТП водієм транспортного засобу з поважних причин, останній має підтвердити це документально.

Враховуючи те, що відповідач не повідомив страховика про ДТП у встановлений законом строк з поважних причин, які підтверджені документально, а також зважаючи на те, що це неповідомлення не перешкодило страховику у з'ясуванні обставин ДТП та визначення розміру завданої шкоди, судова колегія приходить до висновку про можливість звільнення відповідача від обов'язку відшкодувати позивачу в порядку регресу виплачене на користь потерпілої особи страхове відшкодування, у зв'язку з чим не вбачає підстав для скасування рішення суду про відмову у задоволенні позову.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині правового обґрунтування висновку суду, в іншій частині підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» - Шевельова Євгенія Олександровича задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року змінити в частині правового обґрунтування висновку суду.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: